Дякую.
- Привіт, барменко. - Привіт.
Може, хочеш підтримати молодих митців?
НАШЕ МІСТО
Ого.
Претензійно, як для шкільної вистави.
Учні самі придумали.
«Наше місто» з реслінгом.
Не повіриш, але я навчив їх кількох прийомів.
Бо ти явно багато знаєш про реслінг, знак запитання?
Пам'ятаєш, я розповідав про своє видіння?
Ні. Пам'ятаю, ти відмовився розказати про своє видіння.
Я ж казав, що воно пов'язане з моїм татом.
Ага.
А ще воно було про реслінг.
Типу реслінгова відеогра, героями якої були ми з татом.
Нагадало мені, як у дитинстві ми займалися реслінгом у дворі.
Виходили з татом після вечері...
То була просто гра.
Чиста забава. Почуття, яке я втратив.
Так.
А недавно діти в школі...
Репетирували свою п'єсу, а я саме був поряд.
І вони запитали мене про реслінг.
І це був наче знак.
Чому ти мені це розказуєш?
Хочеш, щоб я повісила постер у барі...
Що з того?
Я знав, що ти спитаєш.
- Ти читала «Сутінки». - Мені не соромно.
Кажуть, що це справді жахлива книжка про вампірів.
«СПОКУСА» Р. Л. СТАЙН
Так. Я читаю не виключно погані книжки про вампірів,
але не можу сказати «ні» хабареві.
Хтозна. Може, й піду на цю химерну виставу.
Може, я притримаю тобі місце.
КВИТОК ДОЛІ
Доброго ранку, сонце.
Протирай оченята, Дасті.
- Як спалося, Спляча красуне? - Добре.
Наснився кошмар, що мене розбудив непроханий гість з цапиною борідкою.
Глянь сюди.
Я приготував твій улюблений сніданок. І склав його в дорогу.
Одягайся й звільняй кімнату.
Глянь. Я знайшов твій шолом. Сказитися.
Я пів секунди як прокинувся,
а мій сечовий – ще ні.
Що сталося?
Добре. Не хотів казати в лоб,
але все так швидко розвивається, Ді.
Ці кілька тижнів з тобою були дуже класні.
Але я мушу допомагати Наталі з боргами,
а мій бухгалтер Кері сказав, що здати будинок в оренду
і переїхати до Нат – найкращий спосіб зекономити.
Тому, бро, вибирайся.
Що... Твій бухгалтер Кері? Ти про мого тата?
Вибач, сину. Я дію в інтересах клієнта.
Радий тебе бачити, тату.
Якби ти попередив, було б легше.
Повір, я знаю, Ді. Серйозно.
Як гадаєш, я хочу покинути свій прекрасний дім і речі?
Може, варто краще все обдумати, Джорджіо.
Ні. Ми це обговорили.
Для вас так буде найкраще.
Ну добре. Не спіши, Ді. Але якби ти міг винести всі речі до 15:00,
то я встиг би все оглянути й оцінити збитки.
НАШЕ МІСТО
Ого. Оце так.
Що, чекаєш вечірнього виступу?
Так.
Потрібно відточити кілька моментів,
але вони не розчарують.
Як твій ранок?
- Кльово. Дуже кльово. - Супер.
Випив кави, прийняв гарячий душ, а ще мене вигнали з дому.
О ні. Серйозно?
Так. Технічно це будинок Джорджіо.
До речі, непов'язане запитання:
не знаєш, чи шкільними правилами вчителям заборонено
спати у класах?
Не знаю. Може, поживеш у мене?
Так. У тебе.
- Це варіант. - Так.
А це добра думка...
Мене непокоїть, як це виглядатиме.
Нам вдавалося поводитися
професійно й тримати таємницю...
Привіт. Мої улюблені друзяки по траху.
Овва.
- Ми не друзяки по траху. - Ні.
У нас не було траху.
Учні говорять інакше.
Директорко Пет, хіба годиться пліткувати з учнями?
Чи годиться? Ні. Чи я пліткую? Аякже.
Ого.
Скажу відверто: я пропонувала тобі поспати на дивані.
Звісно. Добре. Я так і подумав.
Так. Бо якби ти спав зі мною в одному ліжку,
то в тебе могли б з'явитися справжні почуття.
А нам такого не треба.
Ні. Не треба.
Це дуже ризиковано.
Ризиковано?
Бо в товаристві Дасті стануть сни квітчасті.
- Клас. - Справді?
- Ні... - Ні.
Якщо постійно казатимеш подібне,
- усе буде добре. - Клас.
- Побачимося ввечері. - Так.
Па.
Емілі. Я дуже старатимусь. Я...
Я люблю тебе, Емілі. Я...
Бачиш, ти знаєш репліки.
І я рада, що ти не граєш мого тата.
Так. Тепер не так незручно.
Побачимося в школі. Буде або чудово, або жахливо.
Хай там як, ми всі помремо.
- Привітик. - Тріно.
Гей. Надіюся, я не дуже голосно шліфував.
Я помагаю містерові Джею з платформою на Дірфілдський парад.
Усе гаразд.
Як я чув,
ця вистава – повний відрив.
Хотів би я прийти. Ти ж не засмутився, що мене не буде?
Ні, усе через сцену з Тріною. У виставі я кажу їй: «Я тебе люблю»
У реальному житті я їй цього не казав, але хочу сказати.
Проте боюся,
що виберу невдалу мить і що вона не відповість взаємністю.
Ти дуже на себе тиснеш.
Ми з мамою майже ніколи не казали «Я тебе люблю».
- Справді? - Так.
Ми виражали почуття іншими словами і знали, що маємо на увазі.
Не переживай за слова. Зосередься на почуттях.
Добре.
А що казали ви з мамою?
Прозвучить банально й тупо, якщо я скажу це зараз.
Ні, ні.
Ми казали:
«Ти мій солодесенький сопливий бананчик».
Так, краще б ти не казав.
Добрий день, отче.
Маєте хвильку для колишнього католика?
Я знаю, що в робочий час ви приймаєте учнів,
але я невтомно вчуся по життю.
О, ні. Приємно тебе бачити, Джорджіо.
Я хотів тобі подякувати
за щедру пожертву на учнівську п'єсу.
Коли Саванна сказала, що вона буде з елементами реслінгу,
я мусив вас виручати.
Однак скажу чесно, отче: не думав, що ви фанат реслінгу.
О, так. У дитинстві я шаленів від реслінгу.
Завжди любив поганців. Гілів.
Авжеж.
- Джейка «Змія»... - Так.
...Брета «Душогуба» Гарта й Ренді «Мачо» Севеджа.
Так. Бій Севеджа й Стімбоута, WrestleMania III.
Я ту касету додивився до дір.
І досі пам'ятаю всі прийоми з тих поєдинків.
Як і я.
Я завжди бачив у собі Останнього воїна,
вірите?
Але останнім часом не знаю. Просто не знаю.
Тому я й прийшов сюди.
Просто... Не знаю, отче.
Мене ніби придушили на рингу.
Я завжди був завидним холостяком, підприємцем і спортивним героєм
з ідеальною зачіскою.
А тепер я в процесі переходу:
беру собі помічників у ресторані, відмовляюся від будинку й таке всяке.
І це важко,
бо я звик бути у всьому номером один.
А тепер я просто один з номерів, багатьох номерів.
Можна зацитувати Біблію?
Аякже. Я люблю Біблію.
«Всі майте покору одне до одного,
бо Бог противиться гордим, а смиренним дає благодать».
Так.
Ваш потенціал — «Суперзірка»,
але видіння МОРФО показало,
що ви чоловік, який старається всім допомогти.
Отче Ройбен,
слова, якими ви поділилися зі мною у хвилину болю,
вказали мені істинний шлях,
і я віддячу вам сьогодні своєю допомогою.
- Це зайве, Джо... - Я спробую.
Дозвольте. До самого вечора я дуже старатимусь.
Мушу визнати:
я стільки разів проїжджала мимо, вважаючи, що це будмагазин.
Це й був будмагазин, поки містер Кепплер
не отримав картку МОРФО «Косметолог».
Звідси й «Цвяхи та Нігті».
Дами, сьогодні до скрабування обличчя додаємо безплатний вантуз.
Ми... Я пас. А ти?
- І я пас. - Гаразд.
До речі, дякую, що прийшла.
- Так. - Боже.
Я захотіла себе побалувати
на першу офіційну зарплату від Джорджіо.
Бонжорно а тутті. З вами Джорджіо й татко Ройбен.
Привіт, Кассі. Привіт, Гано.
Отче Ройбен, не чекала вас тут побачити.
І я не чекав.
Цей чоловік усюди несе божественне.
Він мусить деколи себе балувати.
До речі про найкращих друзів,
Кассі, мені прикро, що довелося прогнати Дасті.
Ти його прогнав?
Так. Кінець епохи.
Та не переживай. Дасті ніколи не водив додому жінок.
Добре.
Проте за закритими дверима
був високий шанс, що він сам полірував собі труби.
Він же також смертний. Вибачте, отче.
Так. Вибачте, отче.
Це було чудово.
Але нам уже треба йти, щоб підготуватися до нинішнього виступу.
Ага. Дуже переконлива рекламна кампанія.
Тоді до зустрічі.
До зустрічі.
Хвилинку. Хвилиночку.
Отче Ройбен, між вами двома
- щось є? - Без коментарів.
Отче, сідаєте?
Авжеж сідає.
«Без коментарів».
Усе для його комфорту. Дві процедури «делюкс».
І не переживайте. При Кепплері можна говорити про все.
Саме так.
Добре. Можливо, між нами щось є.
Та після смерті дружини
я відчуваю страшні докори сумління, коли роблю щось приємне.
Чому я маю змогу отримувати від життя задоволення, а вона – ні?
Отче, ви ж учите мене відпускати минуле.
Бачу, і вам є що відпустити.
Містере Кепплер, що скажете?
Я згоден з Джорджіо.
Ваша дружина не хотіла б, щоб ви постійно себе карали.
Можливо, вас зацікавить скрабування лиця й вантуз?
ДІРФІЛДСЬКА ШКОЛА
Знаєте, що найкраще?
Вона нестандартна.
Я бачив «Наше місто». Я в ньому грав.
Ні, ні. Ніщо не зрівняється з вашим капітаном фон Траппом.
Кассандра.
Привіт.
- Як у тебе справи? - Привіт.
Дякую, що прийшла.
На доччин виступ?
Завжди рада.
Ого, яка куртка.
Так. Це секондгенд.
Придбав у вінтажній крамниці зі старим одягом.
- Я знаю, що таке «секондгенд». - Точно.
- Тобі личить. - Дякую.
У тебе приємні нові парфуми,
здається.
Так, це «Шлейф Орегано».
Просто освіжувач повітря
- з підсобки «У Джорджіо». - Зрозумів.
Його неможливо вивести з одягу.
Твоє волосся і запах, і обличчя, і одяг
дуже добре гармоніюють.
Дякую.
То...
У залі вільна посадка чи...
Думаю, що Тріні буде приємно, якщо ми сядемо разом.
Не знаю. Просто... Це не суперечить правилам?
Ні. Це буде гарно.
Чудово.
Ходімо.
Вітаємо в Дірфілдській школі...
- Привіт, хлопці. - ...на «Нашому місті».
Привіт.
Джорджіо, слава богу. Ти зник на цілий день.
Кохана, я дзвонив тричі.
Знаю, але я думала, що ти випадково. Рада тебе бачити.
Ти не повіриш, але я цілий день провів з отцем Ройбеном.
Глянь на мого хлопчика.
Що це було? Ви з Джорджіо потім ідете на студентську вечірку?
Це він поздоровляв мене з виставою.
І дякую, що прийшла, до речі.
Звертайся. І ще раз дякую за книжку про вампірів.
Ти вже почала?
Почала, і вона жахлива.
І принизливо, і зворушливо, що ти так добре знаєш мої смаки.
Починають.
Це п'єса «Наше місто».
Її написав Торнтон Вайлдер, а поставили учні Дірфілдськї школи.
Так.
Ґроверс-Корнерс, Нью-Гемпшир, зразу на кордоні з Массачусетсом:
широта – 40° 42′, довжина – 70°...
До речі, Ді, третя година дня давно минула,
тому я спакував твої речі й лишив на ґанку.
Що? А якщо буде дощ?
Нє. Сьогодні буде ясна ніч, але оприскувачі вмикаються о 21:00.
У підвалі я нічого не чіпала,
якщо хочеш вернутися до нас.
Дякую, Касс.
Я вже знайшов, де зупинитись.
Невже? Де?
У Еліс. Звісно, що на дивані.
Вона перша запропонувала, тому буде дивно, якщо я зміню плани.
Авжеж.
Коли вийде Тріна? Я взагалі не стежу за виставою.
Чорт. Я так нервуюся.
Усе буде добре, Джейкобе. У тебе є я.
Ми є одне в одного.
І я люблю це.
Бо це так класно.
Хай там що діється у світі...
Ага. Вибач. Я зосереджуюсь.
- Точно. Чорт. - Зараз.
Воллі, добре мийся, бо піднімуся й сама тебе помию.
Щодня я ходжу до школи вдягнена, як хвора індичка!
Ребекко, ти завжди вдягнена гарно.
Мамо, Джордж кидається милом.
Я зараз вас обох відлупцюю. Так і буде!
Ви гляньте!
Міс Ґіббс набридли капості Джорджа й Ребекки
і вона готова зробити їм боляче.
Ану тихо снідайте!
Мабуть, боляче.
Ти це бачиш?
Мій хлопчик усе псує.
Хто? Люк? Він грає трохи дерев'яно,
- але відгук буде позитивний. - Ні. Я не про Люка.
Отець Ройбен. В антракті з ним поговорю.
Це я запропонував влаштувати реслінг.
Надіявся, що Тріна про це згадає у своїй біографії.
Нові окуляри?
О, так. Так.
Нові. Для читання.
Гарні. Дуже солідно.
Дякую.
Так!
Неперевершене видовище.
Я й сам готую грандіозне шоу.
Он як.
Я вам першому це сказав...
Даруйте, містере Джонсон. Я на хвилинку вкраду отця.
- Дякую. - Пусте.
Ройбс, що тут таке?
Кажу вам як знавець сексуальної енергії:
Гана подає всі сигнали.
Як ти помітив? Ти не стежиш за виставою?
Я не можу зосередитися на сцені,
коли в залі розвивається така цікава реальна драма.
- Ага. - Отче, падре, прошу.
Дайте собі волю. Свободу. Розважтеся.
Прошу всіх вернутися на місця.
Вистава от-от продовжиться.
Усе нормально?
Вистава от-от почнеться.
Чув, там буде «пайлдрайвер», який не варто пропускати.
Це точно буде надзвичайне видовище, ще й у твоїх нових окулярах.
Це окуляри для читання, тому я не планував...
Не розумію.
Знаєш, як довго я вмовляла тебе купити окуляри?
Я навіть потай підписала тебе на розсилку з оптики.
Ясно.
Ти хотіла, щоб я купив окуляри.
І я їх купив. Вони дуже мені помагають.
Тож це добре?
Залежить. Еліс казала тобі купити окуляри?
Можливо.
Але це й так було в моїх планах.
І це чудово.
Чесно, це прекрасно, що ти змінюєшся на краще.
Але образливо, що тобі це дається
так легко без мене.
Образливо, що знадобився автомат та інша жінка,
щоб ти почав робити те, про що я просила роками.
Це було наше спільне рішення.
І я роблю саме те, про що ми домовились.
І куди все йде?
- Ти про що? - З Еліс.
Куди все йде?
Ти водиш за носа або її, або мене.
У всякому разі, це паскудство.
Касс.
Виходить, нові люди нічим не кращі за старих.
І так було завжди.
Емілі, кращої подруги, ніж ти, у мене нема.
Не хочу знайомитися з новими людьми в інших містах.
Так. Вони лишаться тут, поки їхні земні тіла не перегорять.
Зникнуть.
І поволі вони байдужіють
до життя в Ґроверс-Корнерс.
Вони чекають.
Вони чекають чогось, що, здається, от-от станеться.
Чекають чогось важливого, чогось прекрасного.
Може, вони чекають, коли вічне в них вийде
назовні?
Та ну.
Джорджіо.
Ні, я просто...
Господи.
Я не витримую.
Вони такі юні й красиві.
Чому їм доведеться постаріти?
Мамо...
я тут.
Я доросла.
Я тебе люблю.
Я люблю вас усіх.
Усе.
Я не можу в усьому розібратись.
Браво!
Молодці.
Ого.
Даруйте, але я хочу щось сказати.
Отче Ройбен.
Це ви запропонували додати реслінг у класичну п'єсу?
Як ви посміли глумитися над спадщиною
великого покійного Торнтона Вайлдера!
- Що він робить? - Гадки не маю.
Що...
Нічого не розумію.
Від імені всіх батьків
і як майбутній вітчим
сьогодні я відстою
традиційні театральні постановки
і здолаю вас, отче Ройбен.
Надери йому зад, отче Ройбен!
Так!
Давай, у тебе вийде.
Отець!
Давай, отче. Починаймо.
Давай.
Ти весь час був у трико?
Я казав Саванні, що зможу в разі чогось когось замінити.
WrestleMania III, Дикун, Стімбоут. Ви казали, що пам'ятаєте.
Кожен удар.
Відпустіть минуле, отче.
Це ти мене відпусти.
Давайте.
Тримайте їхню увагу.
Так.
О так!
Погляньмо, яка сила Господня. Давайте.
Ну!
Кидок!
Зараз буде удар кулаком. Добре, отче?
Так, добре.
Святий боже.
О, так!
Подобається?
Мені подобається!
Як пахне.
О б...
Джорджіо на землі. А отець Ройбен на вершині.
Якщо лікоть упаде, це кінець.
Кидай, кидай!
А цей автомат –
чарівний він чи ні – нагадує людям, що в житті
є не один-єдиний шлях.
І це страшно.
Так само страшно, як підійти до урвища.
Бо ти усвідомлюєш, що можеш зупинитися,
а можеш
ринути в повну невідомість.
І ти розумієш...
що вирішувати тобі.
Ура!
Отче, я тебе люблю.
Дякую. І я тебе.
Це було дивовижно.
Ну, він!
Я просто принесла пляшку води, але нехай.
Так!
Так, артисти!
Сьогодні ви всі були суперзірками. Ми вразили їх наповал.
«Ми» вразили?
Трі, наповал усіх вразила ти. Як і моя скромність.
Ви ж розумієте, що я міг перемогти отця Ройбена?
Проте моя роль – служити іншим.
Не зволікайте. Частуйтеся піцою.
Є овочева, є пепероні. В Аксмена – сирна.
Ага. Чудово.
Чудово.
Поздоровляю з легендарним виступом.
Я ледь не повірила, що ти здатен когось побити.
Дякую. Взаємно.
Ти ж розумієш, що дала мені найкращий шматок?
Пропорції всіх інгредієнтів, бульбашки.
Авжеж найкращий.
Добре. Миленько.
Щоб ти знала,
я теж дав тобі найкращий шматок, тому що...
Ти мене любиш.
Так. Як ти...
Бо я теж тебе люблю.
Чорт. Це чудово.
Так. Ми це сказали.
Ого.
Так.
Уперше за день сідниці розслабились.
Дуже сексуально.
Справді?
Так.
Дякую, що прийшли.
Тріна скоро вийде.
Касс, я...
Пропоную завершити наше самознання раніше.
Прямо зараз.
Ми зазнали чимало прекрасного завдяки нашому експерименту.
Але якщо хтось страждає, то хіба не варто його припиняти?
Дасті. Я не про таке просила.
Я знаю, що не про таке, але думаю, що так буде краще.
- Так. Просто... - Гей.
- Гей! - Що скажете?
От і вона.
Тріна. Джейкоб. Боже. Маленька, як тобі це вдалося?
- Не знаю. - Ви обоє чудово грали.
Дякую.
Ми збираємося на морозиво, якщо хочете приєднатись.
Морозиво – це чудово. Підемо всі разом.
Справді?
Добре.
- Ура. Ходімо. - Ходімо.
- Мамо, зачекай. Що таке?
Так.
ЗА КНИЖКОЮ М. О. ВОЛША
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська