Добро утро. - Добро.
Да не те събуди подсвиркването ми? - Не. Всъщност - да.
Но няма проблем.
Звучеше радостно. - Да.
Беше радостно подсвирване, понеже пак съм си в леглото при теб.
Аз по едно време изключих, че си тук.
Но ти се разхърка и се сетих. - Тук съм.
За нула време ще е както преди.
Чакаш ли някого? - Не.
Искаш ли да не отваряме и да се гушкаме в леглото?
Да, хайде.
Дъсти, Каси, отваряйте! - Имаме изненада!
Какво?
Ето ги чисто новите г-н и г-жа Хъбард.
Боже, направо сияете!
Нат, защо сте тук? - Сами ли си влязохте?
Дъсти, тропах по вратата поне една минута.
Искахме да сме първи. - Пет, шест, седем, осем!
Честито себенамиране, какъв специален ден!
Радваме се, че отново на семейството сте в плен.
От Джорджо и Натали, вашите най-добри приятели,
получавате кафе и неща за хапване.
Какво разтърсващо начало на деня!
Мило, но като за уикенд сте подранили. - С час-два.
Спокойно, плащам им допълнително.
Да ви изпеем ли песента пак? - Май й се наслушахме.
Пет, шест, седем. - Гъм!
Честито себенамиране, какъв специален ден!
Добро утро. - Търсиш чисто бельо ли?
Не, просто ти ровя в нещата.
Страхотно.
Какво друго да правиш, докато аз спя. Откри ли нещо интересно?
Намерих билети от "Диърфест" с трогателен надпис:
"Първа среща с Трина".
Напомни ми да не те каня пак. - Смятам да идвам често.
Още не мога да повярвам, че вашите се съгласиха.
Казах им, че ще спя у Рита.
Излъгала си ги? "Лъжкинята" се завръща.
Откъде взе това? - Това е картата на Колтън.
Беше в портфейла му.
Явно е пробвал МОРФО в стария бар на Хана.
Щеше ли да ми кажеш?
Извинявай, щях, но я искам за спомен, ако може.
Не е говореща жаба, но все пак. Нали не си я отваряла?
Не. Да видя ли? - Не.
Аз поне предпочитам да не знам.
Не искам да мисля какъв няма да стане.
Така може да е всичко. Звучи шантаво, нали?
Не, изобщо.
Но да надпишеш билет "Първа среща с Трина", е шантаво.
Разбрах.
Хубаво ми е при теб.
У нас е хаос, а у вас цари пълно спокойствие.
Не! Пак ли?
Татко, на играта ли се ядосваш?
Коя игра? - На боксовата круша.
Уволниха ме от пързалката. За втори път.
Защо? - Не знам.
Според Тревър можело и без мен.
Той ли те уволни? - Пълен идиот!
Нищо, ще си намеря друга работа.
Отивам да си изкарам смяната, да си взема парите
и да помириша леда за последно.
Разкажете ни за себетърсенето.
Какво научихте за живота и за любовта? Щастливи ли сте вече?
Какво значи щастливи?
Но като попита, да. По-щастливи сме от всякога.
Нали, Кас? - Абсолютно.
Добре оползотворих времето си без него.
Бях сама на хотел.
Прочетох доста книги. - Колко хубаво.
Видях стари приятели. Завързах ново приятелство.
Браво, Каси.
Не можеше да правиш всичко това с Дъсти, така ли?
Не че не можех.
Просто себетърсенето ме накара да се замисля какво искам.
Затова се върнах на работа.
Сега изкарвам свои пари. - И си част от семейството на "Джорджо".
Все забравям, че си сервитьорка. - Всъщност съм мениджър.
Звучи чудесно.
Чакай да видиш каква платформа сътвориха за парада в Диърфийлд.
Каси ми е съветник и помощник-капитано. Очите, ушите и дясната ми ръка.
Ако ще си дясна ръка на Джорджо, те чака доста лъскане.
Намекнах, че често мастурбираш.
Както и да е, Дъсти, и ти постигна много.
Преоткрих астрономията. - Излизаше с друга.
Доскоро имах само една жена в актива си. Вече са две.
Не сексуално. С теб съм спал, но не и...
Изродих няколко кученца.
Така ли? - Две, не няколко.
Само две. - Да.
Но беше много напечено.
Супер.
Пет седмици и половина не са толкова много.
Няма и два месеца.
Не трябваше ли да са шест? - По принцип, да.
Но нямахме търпение да се съберем.
Алис как реагира, като й каза?
Разплака ли се, или направи отчаян опит да те прелъсти?
Не се наложи да й казвам. То нямаше какво.
Не разбирам. Още ли ходиш с Алис?
Не, за бога. Разбира се, че не.
Но никога не сме ходили официално.
Щеше да е тъпо да скъсаме официално.
Не си ли й казал? - Кога? Бях с теб през цялото време.
Трябва да й кажеш, Дъсти. Не ме карай да ходя аз.
Недей, ще опита да те прелъсти! - Бебчо, никакъв шанс.
Аз ще ида да й кажа.
Сигурно вече се е сетила, но ще й кажа.
ЛЕДЕНА ПЪРЗАЛКА
Престани с глупостите си, Тревър!
Стига, отвън се разбрахме друго.
Как си, Тревър?
Какво става?
Добре съм, макар да ме нападат, докато си чета.
Гледаше си телефона, позьорче. - Недейте така.
Тревър, съжалявам, че не ти отговорих. - Нима?
Малко е инфантилно. - Научили сме нова дума!
Нямаше нужда да уволняваш баща ми.
Не беше това причината. Промъква се тук тайно всяка сутрин.
Сериозно? И защо?
Тренира фигурно пързаляне.
Какво? А аз се водя лъжкиня!
Това май е вярно.
Навремето е искал да стане фигурист, но го било страх да каже на баща си.
В рода сте само мъжкари. - Вече може ли да го пребия?
Трев, имам огромна молба.
Татко, добра новина. - Оставам на работа ли?
Подведе го. - Май да.
Не, сгафил си по всички параграфи.
Влизане с взлом, лично ползване на пързалката и машината.
Допълнили са правилника заради теб - лично ползване на уредбата.
Обичам да тренирам на Шаная Туейн. Какво толкова?
Има ангелски глас. - Знаеш ли, че е канадка?
Естествено.
Уволняват те, но Тревър ти отпусна малко време на леда.
Носиш ли си кънките?
Що за въпрос? Елвис Стойко спечели ли сребро в Нагано?
Да, спечели.
Парадът ще върви по Главната - от магазина до ресторанта.
Откриваме с духовия оркестър и завършваме с появата на елена.
Има ли въпроси?
Защо "Еленоденствие"? И какъв е този парад? Кому е нужно?
Хана, какви остри въпроси!
Обяснявам за новодошлите. Този парад е стара традиция.
Местните бизнесмени се състезават за приза "Най-добра платформа".
Така си е!
Всички доста сме се постарали. Гласувайте!
Като парад за Дядо Коледа е, но накрая не идва той,
а елен в шейна, дърпана от кънкьори, облечени като ловци.
Да.
Еленът хвърля бонбони за децата. Викаме им "елен шекерчета".
Логично. Но пак питам - защо?
Защо, та защо! Само този въпрос ли знаеш?
Ние питаме ли те защо си дошла в този град?
Защо толкова време си мълча за МОРФО?
И защо вкара в грях нашия отец Рубен?
Явно се е разчуло.
Целунеш някого пред целия град и тръгне клюката.
Не й обръщай внимание, Хана. Яд я е, че някои хора ги огрява.
Леле!
Навремето идването на елена бележело началото на лова.
Но вече няма елени и сега не символизира нищо.
За пореден път се налага аз да изиграя тази роля.
Не е честно.
Ще дойде и твоят ред, Шийла.
Дъсти?
Какво правиш? - Проверявам ти чистачките.
Чудех се ще се справят ли със снега, като натрупа.
Което е рядкост. - Какво е това?
Някаква листовка. - Дай ми я.
Не ти трябва. - Дай ми я.
"Благодаря, супер си." Благодариш ми с картичка ли?
Мога да ти кажа какво пише. - Дай да видим.
"Скъпа Алис, благодаря ти за интереса към мен.
Беше хубаво да водим приятни разговори и даже да имаме интимни моменти."
Късаш с мен с благодарствена картичка ли?
С извинителна щеше да е още по-тъпо.
Благодарността ми е искрена. Беше ми приятно с теб.
Но просто...
Имам семейство.
Да, знам.
Както и че с Кас планирате да се съберете, макар да няма логика.
Да, много е объркващо.
Имам предвид, че ти беше в предсказанието ми.
Какво? - Беше там, Дъсти.
Твоето и моето анимационно аз бяха там.
Защо не каза досега? - Не исках да те психирам.
Не можех да изтърся такова нещо на първа среща.
Сега е много подходящо.
Ти все повтаряше, че раздялата ви с Кас е временна.
Но после...
ми се стори, че се разбираме и нещата сами потръгнаха.
И, естествено, почнах да се надявам.
Не знам защо.
Сега, като слагаш край, и то по-рано,
се чувствам като пълна идиотка, задето реших, че може да излезе нещо.
Какво беше предсказанието? - Има ли значение?
Върнал си се при Кас.
Защо питаш?
Закъснявам.
Стой де. Алис, моля те.
Парадът е следобед, а оркестърът няма да се подготви сам.
Ще се подготви, но...
Може ли да кажа нещо? - Напиши ми картичка.
Боже.
Държи това в шкафчето си? - Прекалява с ресните.
Странното е, че се притеснявам за него. - Аз ще повърна.
Същински бащичко.
Браво, г-н Ковак!
Нали няма да скача?
Супер.
Жестоко! Тая Шаная не била лоша. Старите класики си ги бива.
Какво става?
Беше супер, нали? - Да, виж колко е щастлив.
Баща ми сияеше така на тротинетката, преди тъпите предсказания.
Беше щастлив човек, а сега е...
Нещастен? - Да.
Нашите са обсебени от предсказанията си. Правят се на щастливи, но явно не са.
Атмосферата у нас е ужасна.
Идвай у нас, ако измислиш сносно оправдание.
Стои ми се при теб през цялото време.
Ами добре.
Избързвам, нали?
Не, разбирам те. - Извинявай.
Хубаво е, че с баща ми се сближихме напоследък.
Но ще е още по-добре, ако не сме само двамата.
Това покана ли е?
Може би.
Ето. - Ключ ли ми давате, господине?
За пощенската кутия.
Символичен жест. У нас не заключваме.
Сигурен ли си? - Не особено.
Сигурно е незаконно, понеже сме непълнолетни,
но може да пробваме, ако вашите позволят.
Длъжни са, след всичко, на което ме подложиха.
Ще ги питам на фестивала.
Супер.
Е, какво ще кажете?
Ужас! Татко, добре ли си?
Тъкмо навреме, Дъсти! - Боже!
Ела да ти покажа платформата ни, преди да се влее в парада.
Погледни.
Света Дево!
Какво ще кажеш? Хваща окото, а?
По-ужасно нещо не съм виждал.
Моя идея. - Предположих.
Много ли държиш на манекените? - Те бяха моя идея.
Купих ги от един фалирал магазин.
Продавали само дрехи за мъже с къс торс и дълги крака.
Взех ги за у нас, да плашат крадците,
но постоянно забравях, че съм ги сложила и се стрясках.
И взе, че ги домъкна на парада.
Предлагаш да ги чупим ли? - Даже физически.
Плашещи са.
Дъсти май е прав. Нали ще пеем и песен на "Лачки Ладс".
Да не стане прекалено?
Чакам да видя кралската особа сред спагетите.
Рекламата на ресторанта е част от задълженията ми.
Мисля, че ще ни забележат.
Определено ще привлечете внимание.
Така да бъде! Махаме манекените, Дъсти.
Супер. - Помогни ми.
Обемисти са, хвани и ти.
Да порепетираме още малко движенията в ханша.
Хайде. - Идвай.
Много ли те боли? - Не, стига да не я движа и да не я пипам.
Татко, нали помниш д-р Удс? Беше я поканил на среща.
Изникна й спешен случай, а ти не я покани пак, сещаш ли се?
Мислех, че ми викаш такси.
Да не занимаваме д-р Удс. Тя сигурно си има друга работа.
Няма проблем. Идвам от операция.
Нали не сте оставили някого на масата?
Не, за бога! Мен ме оперираха.
Врастнал нокът на крака.
Дайте да я видим тая китка.
Успях да си изиграя съчетанието, без да падна.
И после се спънах на непочистеното. Тоя с машината си е за уволнение.
Хем забавен, хем добър кънкьор. Рядка комбинация.
Така ли? - Май няма счупено.
Но и да имаше, бързо би се възстановил,
като гледам колко си силен.
Добре че няма счупено, че направо сам се гипсирам
при мисълта за красива лекарка, която... - Добре, ние ще тръгваме.
Татко, ще се видим на фестивала. - Добре, сине.
Тук боли ли при допир?
Това е гръдният ми мускул и не съм падал на него.
Всичко е наред.
Дъсти, имам чувството, че аз изнасям цялата тежест.
Кажи, ако ти тежи. - Просто е неудобно за носене.
Трябва да намериш центъра на тежестта. Хвани го през чатала.
Прав си, много ми тежи.
И имам работа. Ще оставя това туловище тук.
Какво може да ти е по-важно? - Свързано е с училище.
Да не е онова с Алис?
Скъса ли с нея? - Да, но трябва да я питам нещо.
Не, прибра се при Каси. Вече ви пяхме.
Искам само да я питам нещо. - Не може.
Остави ме да мина. - Няма да стане.
Стига, Дъсти! Спри.
Джорджо, мръдни се. - Няма.
И не удряй манекена.
Стига! - Не влошавай нещата.
Спри вече. - Разкарай тая зловеща секс кукла!
Не го наричай така! - Ще му счупя главата.
Не може да си говориш с Алис.
Бил съм в предсказанието й. - Да бе?
Какво си правел? - Не каза, това искам да разбера.
Опитвам да е постарому с Кас, но нещо ме гложди.
Не знам дали отсега, или от самото начало.
Може нещо да ми е липсвало с Кас, без дори да съм си давал сметка.
Какво? Дай ми пример.
И аз не знам.
С Алис е лесно.
Забавно ни е заедно, тя е спонтанна.
Харесвах се какъвто бях с нея.
Това ще отмине, наясно съм.
Няма място за сравнение, защото с нея всичко е ново.
Давам си сметка, че трябва да я забравя. - Но си в предсказанието й.
Само че обикновено откъсът е от миналото или настоящето,
а вие даже не сте се познавали, като си й се явил,
значи е нещо като предсказание от бъдещето.
Доста убедителни разсъждения.
Но какво ли значат? - Не знам, братле.
Но на твое място щях да искам да разбера.
Чакам...
Добре. - Отначало.
Пет, шест, седем... - Осем.
Чакам на опашката и не знам какво да правя.
Не знам какво да правя без твоята любов.
Добре. - Супер!
Накрая можем да вметнем, че в "Джорджо" не се чака,
защото обслужването е на ниво. - Така си е.
Не знам. - Защо?
Представям си реакцията на майка ми. - Да не ти пука!
Кога последно си говорила с нея?
Отдавна. - Именно.
Нали я отряза, защо още се съмняваш в себе си?
Не знам.
Дъсти подхвърли нещо за кралската особа и спагетите.
Какво значи това?
Не ти ли напомня на нея? - Не го слушай.
Не мога.
Чух го.
Знам, че е шега, но де да беше една!
Да.
Зарадвам ли се за нещо, все едно за какво,
той прави някакъв коментар.
За песента, за работата в "Джорджо",
за Фонда за потенциал... - За клуба на разказвачите.
Да, точно.
Това се трупа.
През годините тези неща се насъбират.
Отрязах майка ми, но предсказанието имаше и втора част.
В главата си чувам и друг глас.
И понякога той направо ме смазва.
Има ли ирландски акцент?
Алис? Трябва да говорим.
Сега репетираме. - Тази шапка твоя ли е?
Тази на главата ми ли? Да. За това ли искаш да говорим?
Не, за предсказанието ти.
Дъсти... - И ще те оставя на мира.
Добре, ела.
Вече ти казах. Бях във въздуха, опитвах да се отпусна.
Аз какво общо имах?
В началото бях в самолет и ме беше страх да скоча.
Ти също беше там.
Защо реши, че съм аз?
Много си приличаше.
И ми даде камуфлажната си каска, с която караш тротинетката.
Сложи я на главата ми и леко ме побутна от самолета.
Помогна ми да скоча.
Затова имах чувството,
че в реалността ще ми помогнеш по някакъв начин.
Затова така упорито те преследвах.
Затова те догоних по коридора, като чух за себетърсенето.
Но МОРФО ме прецака два пъти.
С потенциала "Челистка", забравената ми мечта.
И с теб, когото не мога да имам.
Не знам защо беше там, като аз не съм била в твоето предсказание.
Какво?
Май и в моето имаше още някой.
Видях всичко за секунди,
но имаше някой до шанцата за ски скокове.
Не знам дали наистина беше ти,
или сега си го измислям, за да оправдая чувствата си към теб.
Още бях без очила!
А ако наистина си била ти? Какво значи това?
Защо тъпата машина не вземе да каже?
И защо предсказанията се гледат по веднъж?
Казах ти каквото знам.
Успех!
Г-н Джонсън, може ли да ползвам машината? - МОРФО ли, да нямаш друга карта?
Защо ми е? - Машината я изисква.
Преди ни поиска осигурителните номера и отпечатъците без нужда, нали?
Да, и все пак. - Пишеше "Продължение".
След всяко предсказание предлага "Продължение".
Трябва да има начин да минем към следващия етап.
ПОСТАВИ КАРТА
МОРФО, искаме продължение.
Анимациите ти са супер, но стига толкова.
Кажи каквото имаш да ни казваш.
Дъсти, моля те. - Чуваш ли ме?
Чуваш ли ме, МОРФО? Искаме си живота, тъпа машино!
Откачено електронно късметче такова!
ВИЖ ГИДА
Какво?
Какъв гид?
Дъсти, какво направи?
ПО РОМАНА НА М. О. УОЛШ
Превод на субтитрите Северина Цанкова