- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Snad tě to pískání nevzbudilo.
Ne. Ale jo.
Ale to nevadí.
- Znělo to spokojeně. - To jo.
Moc spokojeně.
Jsem rád, že jsem zase u tebe v posteli.
Víš, večer jsem zapomněla, že tu jsi.
- A pak jsi začal chrápat a já: „Je tady.“ - Jsem tu.
Chvilku potrvá, než si zvykneme.
- Ty někoho čekáš? - Ne.
Tak to budeme ignorovat, zůstaneme v posteli a budeme si zvykat?
Ano, prosím.
Dusty, Cassie, pojďte sem!
Je tu pro vás překvapení!
Dělají si prdel?
Podívejme se!
Pan a paní Hubbardovi opět spolu.
Panečku. Úplně záříte.
Nat, co tady děláte?
Vy jste si otevřeli?
Promiň, Déčko. Klepal jsem snad minutu.
Nemohli jsme se dočkat. Chceme vám jako první říct...
Cinque, sei, sette, otto!
Šťastný konec sepoučení, máte velký den.
Ještěže vaše rodina je celek jeden.
Od Giorgia a Natalie,
nej kámošů už navždy,
dostanete kávu a jídlo.
Jaký to nepříjemný začátek dne.
Ano, moc milý.
- Jen jste přišli trochu dřív... - O pár hodin.
O víkendu.
Neboj, Cassie. Platím jim jedenapůlnásobek.
Chcete to slyšet znovu?
Nechceme to slyšet už nikdy.
- Cinque, sei, sette! - Gumo!
Šťastný konec sepoučení, máte velký den.
VELKÝ POPRASK NA MALÉM MĚSTĚ
Ahoj.
- Ahoj. - Potřebuješ půjčit spodky nebo...
Ne, prohlížím si všechny tvoje věci.
Bezva.
Jo, to jsem doufal, že budeš dělat, když budu spát.
Našlas něco dobrýho?
No, tyhle vstupenky na Deerfest, na který někdo roztomile napsal
- „první rande s Trinou“. - No jo.
- Už tě sem nikdy nepozvu. - Budu u tebe pořád.
Nemůžu uvěřit, že na to vaši kývli.
No, řekla jsem jim, že přespím u Rity, takže...
Ty jo, takže to byla lež.
Návrat „lhářky“.
Kdes vzal tohle?
To je Koltonova kartička.
Jo, měl ji v peněžence.
Asi ten automat použil v Hanině starým baru.
Měls v úmyslu mi to říct nebo...
Promiň, jo.
Jen jsem si to tak nějak chtěl nechat pro sebe.
Není to mluvící žabák, ale...
Nekoukla ses, že ne?
Ne, proč?
- Můžu? - Ne.
Teda jo, jestli chceš, ale já ne.
Radši si jeho potenciál budu představovat, než abych věděl, čím nikdy nebude.
Takhle je aspoň možný všechno.
Zním jako blázen, co?
Ne, blázen ne.
Blázen by napsal „první rande s Trinou“ na vstupenky.
No jo.
Líbí se mi tu s tebou.
U nás je takový zmatek a u tebe takové ticho a klid.
Děláš si srandu?
Co se děje? Řveš na ten zápas?
- Na jakej? - Nevím, ten sportovní?
Vyhodili mě ze zimáku. Už zase.
- Cože? Proč? - To nevím.
Podle Trevora prý nejsem „nezbytný člen týmu“.
- Vyhodil tě Trevor? - Zasranej Trevor. Kokot.
To nic.
Najdu si něco jinýho.
Odpracuju poslední směnu, vyzvednu si výplatu
a možná si naposled přičichnu k ledu.
Tak nám o tom sepoučení povyprávějte.
Co jste se naučili o životě a o lásce? Jste teď šťastnější?
Co vlastně znamená být šťastný?
Ale abych ti odpověděl, tak ano.
Jsme šťastnější než kdy dřív.
- Souhlasíš, Cass? - Souhlasím.
To odloučení mi toho dalo hrozně moc.
Sama jsem přespala v hotelu
a dohnala jsem četbu.
To je fajn.
Obnovila jsem stará přátelství, mám novou kámošku.
To ti přeju.
A tohle všechno jsi s Dustym nemohla?
Neřekla bych, že jsem nemohla. Ne.
Jen mám pocit, že mě to sepoučení přimělo myslet na to, co chci já.
A proto jsem se samozřejmě vrátila do práce.
- Abych měla vlastní peníze. - A my máme velké štěstí, že tě máme.
- Dík. - Zapomínám, že jsi servírka.
Ne, jsem ve vyšším managementu.
Tak to je vzrušující.
Počkej, až uvidíš ten vůz,
co Cass s Giorgiem chystají na Vítání jelenů.
Jo. Cassie je můj consigliere, asistentka kapitána.
Mé oči, uši a pravá ruka.
Jako Giorgiova pravá ruka se v práci pěkně nahoníš.
To byl takový ohraný vtip o masturbaci.
Nicméně, Dusty, tys toho taky hodně dokázal.
- Vrátil jsem se k astronomii. - A randil jsi.
V životě jsem měl jednu ženu. A teď jsou to dvě.
Nemyslím sex. Spal jsem jen s tebou. S ní ne.
A přivedl jsem na svět fůru štěňat.
Ty jo.
- Jo. A byly jen dvě. Žádná fůra. - Jo. Fůra ne.
Ale byl to šrumec.
Hustý.
Pět a půl týdne asi není zas tak dlouho, co?
Ani ne dva měsíce.
Nemělo to být šest týdnů?
Mělo.
Ale nemohli jsme se dočkat, až se k sobě vrátíme.
Takže...
A co Alice?
Plakala, když jsi jí tu novinu oznámil, nebo se tě pokusila naposledy svést?
No, já jí žádnou novinu oznamovat nemusel,
protože to jakoby žádná novina nebyla.
Promiň. Snažím se to pochopit.
Ty s Alicí pořád chodíš?
Ne. Probůh, to ne. Jistěže...
Ne, asi jsem chtěl říct, že...
Chodili jsme spolu neoficiálně.
Takže by oficiální rozchod vypadal pěkně hloupě.
Tys jí to neřekl?
A kdy? Jsem celou dobu s tebou.
Ale říct jí to musíš, Déčko. Ať za ní nemusím jít já.
Ne, pokusila by se tě svést.
Se mnou by to ani nehnulo.
Ne, zajdu za ní já a řeknu jí to.
Myslím, že teď už nejspíš vytušila, že je konec.
Ale řeknu jí to. Řeknu.
DEERFIELDSKÝ ZIMNÍ STADION
Hej! Přestaň vysírat, Trevore!
Ty jo, jdeš na to drsně, to nebylo v plánu.
Čau, Trevore.
Jak se vede?
Vede se mi dobře.
Akorát mě při čtení málem někdo napadl.
Nečetls, byls na mobilu, ty frajere namyšlenej.
Nechme toho.
Trevore, promiň, že jsem ti neodepsal.
Neodepsal?
No, to bylo trochu infantilní.
Teda, někdo se naučil nový slovo.
Ale nemusels proto vyhodit tátu.
- Jo. - Jacobe, s tebou to vůbec nesouvisí.
Denně se vkrádal na kluziště.
Co? Proč by to dělal?
Trénuje krasobruslení.
Promiň, cože?
A já že jsem lhářka?
Ne, to bohužel asi není lež.
Táta chtěl být v mládí krasobruslařem,
ale bál se to říct svýmu tátovi.
Chlapáctví má hluboké kořeny.
Už mu můžu nakopat prdel?
Treve, potřeboval bych laskavost. Prosím.
Tati, pojď sem. Mám dobrou zprávu.
Vzal mě zpátky?
- Bylo to zavádějící. - Ne.
Porušil jsi snad všechny pravidla Deerfieldskýho zimáku.
Vloupal ses sem, používal led a rolbu k soukromým účelům,
a kvůli tobě pravidla i přidali, protožes třeba zneužíval ozvučení.
Při tréninku rád poslouchám Shaniu Twain, což nemůže nikomu vadit.
- To je hotový anděl. - Víš, že je z Kanady?
No jistě.
Takže práci nedostaneš,
ale přesvědčil jsem Trevora, aby sis mohl zabruslit.
Máš tady brusle?
Jestli mám brusle?
Já ti nevím, získal Elvis Stojko stříbro v Naganu?
Ano, získal.
IZZYINI JELENI
Začneme u Johnsona,
průvod půjde po Main Street a skončí u Giorgia.
Oslavy zahájí kapela z Deerfieldské střední školy
a samozřejmě je zakončí příjezd jelena.
Dotazy?
Kde se vzal název Vítání jelenů?
A taky proč průvod? A vůbec proč?
Hano. Ty rebelko.
Pro ty, co jsou ve městě noví, Vítání jelenů je oblíbená tradice.
Místní podnikatelé soutěží o cenu za nejlepší alegorický vůz.
Nejlepší vůz. Je to tady.
Hlasujte. Letos na tom hodně lidí tvrdě dřelo. Takže běžte hlasovat.
Je to jak vánoční průvod, akorát místo Santy
přijede jelen na saních, tažených lovci na inlajnech.
Jo. A jelen hází na děti bonbónové jelení bobky, kterým říkáme „jebky“.
Jasně, to úplně dává smysl.
Ale znovu. Proč?
Proč? Na nic jiného se zeptat neumíte?
Můžeme se ptát, proč jste se sem přistěhovala
nebo proč jste tajila informace o automatu MORPHO
nebo proč jste uvedla v pokušení našeho milovaného, nevinného kněze.
A je to venku.
Napadlo by tě, že líbání před všema na wrestlingu nás prozradí?
Nevšímej si jí, Hano.
Závidí každýmu, kdo si vrzne.
Ajaj!
Po založení Deerfieldu
oznamovalo Vítání jelenů začátek lovecké sezony.
Ale když už tady jeleni nejsou, tak ho... neoznamuje.
Ano. A hlavního jelena na konci průvodu samozřejmě opět ztvárním já.
Krucinál.
Tak třeba za rok, Sheilo. Ne?
- Dusty? - Ahoj.
- Co tam děláš? - Jenom ti kontroluju stěrače.
Blíží se zima. Nevím... Jsou vhodné na sníh?
- Tady moc nesněží. - Co je to?
- Asi nějaká reklama nebo... - Aha, tak mi to dej.
- To nepotřebuješ vidět. - Dej mi to.
Dobře.
„Díky, že jsi bezva.“ To je děkovný přáníčko?
- Můžu ti to shrnout. - Ne, já sama.
„Milá Alice, děkuju za tvůj zájem o mě.
Bylo moc hezké chodit na rande, povídat si a zažít i intimní chvíle.“
Ty se se mnou rozcházíš přes blbý přáníčko?
Omlouvám se. Jasný?
Vyjádření soustrasti mi přišlo drzý.
A chci ti poděkovat, protože jsem si ty společné chvíle fakt užil, akorát...
Mám rodinu.
Jo, já vím.
A věděla jsem, že se k sobě chcete vrátit.
Jenom jsem... Nevím. Nedává to smysl.
- Já vím. Celé je to matoucí. - Ne.
Nedává to smysl, protože jsi byl v mém vidění.
- Cože? - Byl jsi v mém vidění, Dusty.
Tvoje postavička byla s mojí postavičkou...
- Proč jsi nic neřekla? - Nechtěla jsem tě děsit.
Vybalit to na prvním rande by bylo divný.
Jo, teď je to mnohem lepší.
Pořád jsi opakoval, že ten rozchod s Cass je jen načas.
Ale pak...
Já nevím. Měla jsem pocit, že si rozumíme, a všechno bylo tak přirozený.
A jasně že jsem doufala.
Nevím, no.
Když to teď končíš, mimochodem předčasně,
připadám si jako idiot, že jsem od toho čekala něco víc.
Co bylo v tom vidění?
Záleží na tom vůbec?
Jsi s Cass, ne?
Tak co na tom záleží?
Musím jít.
Počkej. Alice, můžeš počkat?
Ne. Odpoledne se koná průvod
a kapela se sama nenachystá. No, asi by se nachystala, ale...
- Můžu něco říct? - Napiš mi přáníčko. Jo?
Proboha.
- To všechno měl ve skříňce? - Tolik třásní.
- Je divný, že jsem nervózní? - Vůbec. Já možná budu zvracet.
Jaký otec, takový syn.
Jo.
Do toho!
Dobrý.
- On chce skákat? - Ty jo.
Hezky.
To je hustý a Shania fakt válí.
Ty jo, ty starý písničky...
Není ti nic?
Je skvělej, ne?
To jo. A podívej se, jak je šťastnej.
Jako můj táta na koloběžce, než mu hráblo z toho automatu.
Mívala jsem šťastnýho tátu. Teď mám takovýho...
- Smutnýho tátu? - Smutnýho tátu, jo.
Naši jsou oba posedlí tím viděním.
A teď se tváří šťastně, ale to je jen přetvářka.
Situace u nás doma je hrozně nejistá.
Můžeš občas bývat u mě.
Pokud to dokážeš zakamuflovat.
To je právě to. Chci s tebou být pořád.
Aha. Ty jo. Dobře.
To bylo moc. Přehnala jsem to.
- Promiň. - Ne. Já to chápu.
Jsem moc rád, že jsme se s tátou v poslední době sblížili, ale...
Cítím se víc jako doma, když tam nejsme jen já a on.
Mám se k vám nastěhovat?
Možná jo.
- Na. - Ty mi dáváš klíč?
Jo. Je to vlastně klíč od schránky.
Spíš symbolické gesto.
My popravdě ani nezamykáme.
- Jsi si tím jistej? - Ne. Vůbec.
Možná je to nelegální, když nejsme dospělí, ale...
Nevím. Můžeme to zkusit, když budou vaši pro.
Vzhledem k tomu, co mi dělají, souhlasit musí.
Ale zeptám se na tom průvodu.
Fajn.
Hej, viděli jste to?
Sakra, tati, jsi celej?
- Ty vo... - Jdeš právě včas, Déčko!
Musíš vidět vůz naší restaurace, než vyjede.
Hele.
Ježíšmarjá.
Co na to říkáš?
Pěkná podívaná, co?
To je to nejotřesnější, co jsem kdy viděl.
To jsem já.
To mi došlo.
A musí tam být ty figuríny?
To byl můj nápad.
Sehnala jsem je ve výprodeji obchodu Dlouhá noha,
kde prodávali oblečení pro chlapy s krátkým trupem a extra dlouhýma nohama.
Chtěla jsem si je doma dát k oknům, aby zastrašili nezvané hosty,
ale zapomínala jsem, kam jsem je postavila,
a pořád jsem se jich lekala.
A proto se skvěle hodí na průvod.
- Máme je radši sundat, Déčko? - Jo. Sundejte je pěstí.
Je to hrůza.
Víte co? Možná má Dusty pravdu.
Vždyť už tady budeme zpívat písničku od Latchkey Ladz.
Možná by toho bylo moc.
Tak na to se těším. Budeš královna hromady špaget.
Jo.
Jo, no, propagaci restaurace mám v popisu práce.
Jo.
Takže jo, lidi si aspoň všimnou.
Jo. Rozhodně to bude nezapomenutelný.
Tak jo. Figuríny sundáme, Déčmene.
- Dobrý nápad. - Pomoz mi.
Jsou neforemný. Dáme jim formu.
Hej, pojďme si to nacvičit.
Podsazování pánve jsme skoro vypilovaly.
- Jo. Jdeme na to. - Že? Tak jo.
Bolí to hodně?
Ne, vlastně vůbec.
Když s tím nehýbu a nesahám na to.
Tati, pamatuješ si doktorku Woodsovou? Pozval jsi ji na rande,
ale nemohla přijít a ty už ses jí neozval. Vzpomínáš?
Já myslel, že mi zavoláš taxíka.
Paní doktorka kvůli tomuhle nemusí měnit svůj nabitý program.
To nebyl problém. Jen jsem měla operaci.
Vážně? Snad jste tam toho člověka nenechala ležet.
Ale ne. Bože, to ne.
Na operaci jsem byla já. Mám zarostlý nehet. Půjdu tam jindy.
No, tak se na to zápěstí podíváme.
Je to vtipný. Dokončil jsem krasobruslařskou sestavu
bez jediného pádu.
A na konci mě dostal kousek špatně uhlazeného ledu.
Toho rolbaře by měli vyhodit.
Páni.
Vtipnej a umí bruslit?
To se jen tak nevidí.
- Jo? - Zlomené to nebude.
Ale kdyby bylo, zotavil by ses brzo,
protože jak se tak dívám, zřejmě jsi dost silnej.
Dobrý vědět, protože kdybych potřeboval sádru,
nesměla by mě ta doktorka...
- takhle fyzicky rozptylovat... - Už půjdeme, jo?
- Tati, sejdeme se na průvodu. - Dobře, chlapče.
Tak.
Bolí to tady?
No, tam mám prsa. Na ty jsem nespadl.
Takže... to je dobrý.
Déčko, mně se zdá, že se s nima tahám jenom já.
Jestli jsou na tebe moc těžký, nevadí.
Nejsou. Akorát je to divný.
Musíš najít těžiště, Déčmene.
Zkus ho chytit za rozkrok.
Jo. Víš co? Asi je fakt moc těžkej.
A vzpomněl jsem si, že mám něco udělat.
Takže tu vysokou obludnost na chvilku položím.
Cože? Co může být důležitější než tohle?
Jen jistá školní záležitost.
Počkej, týká se to Alice?
- Řekls jí, že je konec? - Jo. Ale musím se jí na něco zeptat.
Ani nápad. Teď jsi zase s Cassie. Už jsme vám zazpívali.
- Jenom si s ní rychle promluvím. - To ti nedovolím.
Pusť mě, Giorgio.
Nepustím, Déčko.
Ne, stůj, Déčko.
- Giorgio, nech toho. - Ne.
Nebij tu figurínu, Déčko.
- No tak! - Horší už to nebude!
Přestaň. Ne.
Dej tu Natinu strašidelnou sexuální pomůcku pryč.
- Tak tomu neříkej! - Rozmlátím tomu hlavu!
Nepustím tě za ní, kámo.
Měla mě ve vidění.
- To jako fakt? - Jo.
- A cos dělal? - Neřekla mi to. O tom s ní chci mluvit.
Snažím se vrátit ke Cass, ale nedořešilo se to.
Třeba mezi náma něco bylo. Mohlo z toho něco být.
Třeba mi s Cass celou dobu něco chybělo a ani jsem si to neuvědomil.
Co třeba? Upřesni to.
Já nevím.
S Alicí je to snadný.
Když jsme spolu, pořád se smějeme.
Umí být spontánní.
Líbí se mi, kým jsem po jejím boku mohl být.
Ale vím, že by to přešlo.
Nedá se to srovnávat, protože je to nový.
To vím a uvědomuju si, že bych měl vycouvat.
- Jenže... - Tě měla ve vidění.
Což je divný, protože většina vidění se týká minulosti nebo přítomnosti.
Ale ty ses s Alicí ani neznal, když tě tam uviděla.
Takže je to takový vidění budoucnosti.
To bylo překvapivě smysluplný.
Ale co to znamená?
To nevím, kámo.
Ale být tebou, chtěl bych to zjistit.
Já...
- Tak jo. - Jedem.
Pět, šest, sedm, osm.
Já tu v řadě postávám, nevím, co dělat mám.
Nevím, co dělat mám bez lásky tvé.
- Fajn. - Super!
Tak jo. A pak řekneme: „U Giorgia ve frontě nikdy stát nemusíte.
- My vás obsloužíme okamžitě!“ - „My vás...“
Jo. To je dokonalý a taky pravdivý.
- Já nevím. - Co?
Bude tam máma. Pak nás pěkně rozcupuje.
Na to hoď bobek.
Kdy jsi s ní mluvila naposled?
- Už dávno. - Tak vidíš.
Tys ji totiž odstřihla, což ti moc prospělo.
Tak proč o sobě pochybuješ?
To nevím.
No, Dusty něco řekl.
„Ty jo, budeš královna špaget.“
Jakože co?
- Tak tohle znamená „elita“? - Ignoruj ho.
To nejde.
Nemůžu.
Vím, že to byl jenom vtip, ale těch vtipů je tolik.
Jo.
Kdykoliv mě něco nadchne, ať už je to něco velkýho, nebo maličkost,
musí k tomu mít nějakou jízlivou poznámku.
Třeba k té písničce, k tomu, že pracuju u Giorgia,
- k Potenciálnímu fondu... - Nebo k našim vypravěčkám.
Nebo k vypravěčkám. Jo.
A nasčítá se to.
Za ty dlouhý roky, co s někým jsi,
se to prostě nasčítá.
Jo, mámu jsem odstřihla,
ale to moje vidění mělo ještě druhou část.
A jakkoli se to snažím ignorovat, mám v hlavě druhý hlas.
Občas si kvůli němu připadám jako úplná nula.
Nemá ten hlas irský přízvuk?
Alice. Musíme si promluvit.
- Teď máme zkoušku... - To je tvoje čepice?
Ta, co mám na hlavě? Ano. O tom jsi chtěl mluvit?
Ne. Musíš mi popsat to vidění.
- Dusty... - Pak ti dám pokoj, slibuju.
Tak pojď sem.
Už jsem ti to řekla. Letěla jsem vzduchem a nechala se unášet.
Jo, ale co já?
Tak jo. Na začátku jsem stála v letadle a bála se skočit.
A tys tam byl se mnou.
Jak víš, že já?
Byl sis podobnej.
A navíc jsi mi dal svou maskáčovou helmu na koloběžku.
Nasadil jsi mi ji a jemně jsi mě z toho letadla popostrčil.
Bez toho bych neskočila.
Jo, takže jsem nabyla dojmu,
že bys mi v reálu mohl nějak pomoct.
Proto jsem tě tak uháněla.
Proto jsem za tebou běžela, když jsem se doslechla o vašem sepoučení.
Jo. Ale teď už se mnou MORPHO vyjebal dvakrát.
Jako potenciál mi vyšla cellistka.
Sen, co jsem zavrhla.
A pak jsem viděla tebe.
Něco, co nemůžu mít.
A nevím, proč jsi tam byl, protože tys mě evidentně neviděl.
Co je?
Možná jsem v tom vidění někoho měl.
Tehdy to bylo hrozně rychlé, ale myslím, že vedle toho můstku někdo stál.
Nevím, jestli jsi to byla ty
nebo si tě tam představuju, abych odůvodnil svoje city k tobě.
A navíc jsem ještě neměl ty blbý brýle.
A kdybys to byla ty? Co by to znamenalo?
Proč se ten krám nevyjádří jasně?
A proč to nemůžeme vidět víckrát?
Řekla jsem ti, co vím, Dusty.
Hodně štěstí.
- Potřebuju použít ten automat. - MORPHO? Máte další kartičku?
- Kdo říká, že ji potřebuju? - Přece ten automat.
Posledně po nás chtěl čísla pojištění a otisky prstů, a taky je nepotřeboval.
Možná ne, ale to neznamená...
Ptal se, jestli chceme pokračovat.
Ptal se na konci každého vidění.
Takže se asi dá pokračovat. Existuje další fáze.
VLOŽTE KARTIČKU
MORPHO, chceme pokračovat, prosím.
Ty vágní klipy jsme si užili, ale teď se chceme posunout dál.
Takže kdybys nám do prdele laskavě mohl odpovědět...
- Dusty, prosím. - Slyšíš mě?
Slyšíš mě, MORPHO?
Prosím, chceme se posunout dál, ty debilní automate.
Ty posranej, nadutej jasnovidče!
VIZ PRŮVODCE
Cože?
Jaký průvodce?
Dusty, co jste to udělal?
PODLE ROMÁNU OD M. O. WALSHE
Překlad titulků: Kristina Himmerová