- Godmorgen. - Hej, godmorgen.
Vækkede min fløjten dig?
Nej. Jo.
Men det er fint.
- Det var en glad fløjten. - Ja. Meget glad.
Jeg er glad for at være tilbage i sengen hos dig.
Jeg havde næsten glemt, at du også lå i sengen i nat.
Så begyndte du at snorke...
-"Uh, der er han." - Her er jeg.
Det vil tage lidt tid at vænne sig til.
- Venter du nogen? - Nej.
Skal vi så ikke bare ignorere det, blive i sengen og vænne os?
Jo tak.
- Dusty og Cassie, kom herned! - Vi har en overraskelse!
Hvad fanden?
Se, hvem det er.
De nyligt forenede mr. og mrs. Big D Hubbard.
Hold da op, I stråler.
- Nat, hvad laver I her? - Gik I bare ind?
Undskyld. Jeg bankede i noget nær et minut.
Vi kunne ikke vente. Vi ville sige det først...
Cinque, sei, sette, otto!
Glædelig selvudforskningsstop Det er en særlig dag
Vi er så glade for At I er en familie i dag
Fra Giorgio Og Natalie
Jeres bedste venner For altid
Vi kommer med noget kaffe Og noget mad
Sikke en dejlig disharmonisk start på dagen.
Ja, det er sødt af jer.
- Måske lidt tidligt... i weekenden. - Et par timer.
Bare rolig, de bliver betalt overtid.
- Vil I høre sangen igen? - Det bliver vist aldrig nødvendigt.
- Cinque, sei, sette! - Tyggegummi!
Glædelig selvudforskningsstop Det er en særlig dag
Hej.
- Hej. - Skal du låne nogle underbukser?
Nej, jeg roder bare i alle dine ting.
Fedt nok. Det håbede jeg, du ville gøre, mens jeg sov.
Fandt du noget godt?
Jeg fandt de her Deerfest-billetter med den søde påskrift:
-"Første date med Trina." - Super.
- Du overnatter her aldrig igen. - Hver nat.
Utroligt, at dine forældre sagde ja.
Teknisk set sagde jeg, at jeg sov hos Rita, så...
Wow, teknisk set en løgn. "Løgneren" er tilbage.
- Hvor har du det fra? - Det er Koltons kort.
Jeg fandt det i hans pung. Han må have prøvet Morpho på Hanas gamle bar.
- Ville du fortælle mig det? - Undskyld. Ja.
Jeg ville bare gerne holde det for mig selv.
Det er jo ingen talende tudse...
- Du har ikke set det, vel? - Nej, hvorfor?
- Må jeg? - Nej.
Hvis du vil, men jeg gør det ikke.
Jeg vil hellere forestille mig det end læse noget specifikt, han aldrig opnår.
På den måde er alting muligt.
- Det lyder sindssygt, ikke? - Nej, ikke sindssygt.
At skrive "Første date med Trina" på sin Deerfest-billet er sindssygt.
Okay.
Det er rart at være her.
Hjemme hos mig er alt kaos, og her er der bare fred og ro.
Det er løgn.
Hvad nu? Råber du ad kampen?
- Hvilken kamp? - Det ved jeg ikke. Sportskampen?
Jeg er blevet fyret fra skøjtehallen. Igen.
- Hvorfor? - Det ved jeg ikke.
Trevor sagde, jeg ikke var en afgørende del af teamet.
- Har Trevor fyret dig? - Den narrøv.
Det er fint. Jeg finder noget andet.
Jeg tager bare min sidste vagt, henter min lønseddel
og snuser til isen en sidste gang.
Nå, fortæl os alt om jeres selvudforskning.
Hvad lærte I om livet og kærligheden? Er I lykkeligere end før?
Hvad vil det egentlig sige at være lykkelig?
Men for at svare på dit spørgsmål: Ja. Ja, vi er lykkeligere end nogensinde.
- Synes du ikke, Cass? - Det synes jeg.
Jeg føler, jeg fik meget ud af vores tid hver for sig.
Jeg boede på hotel en nat alene, og jeg fik læst en masse.
Hvor skønt.
Jeg mødtes med gamle venner. Jeg fik en ny ven.
Godt for dig.
Og alt det kunne du ikke, da du var sammen med Dusty?
Jeg...
Jeg vil ikke sige, at jeg ikke kunne før. Nej, jeg...
Jeg føler bare, at selvudforskningen fik mig til at tænke på, hvad jeg vil.
Det er derfor, jeg kom ud på arbejdsmarkedet og tjener mine egne penge.
Og vi er heldige med at have dig i la famiglia.
Jeg glemmer helt, at du er servitrice.
- Jeg er faktisk en del af ledelsen. - Hvor spændende.
Vent, til du ser den vogn, Cass og Giorgio har lavet til Deercoming-optoget.
Nemlig. Cassie er min consigliere, min assisterende capitano.
Mine øjne og ører og højre hånd.
Hvis du skal være Giorgios højre hånd, får du travlt.
Bare en lille vits om hyppig onani.
Nå, men Dusty, du har også fået udrettet meget.
- Jeg genfandt astronomien. - Og datede en anden.
Jeg havde kun været sammen med én kvinde. Nu er det to.
Ikke seksuelt. Med dig seksuelt, men ikke...
Og jeg hjalp en røvfuld hvalpe til verden.
- Ja, det var kun to. Ikke en røvfuld. - Nej, ikke en røvfuld.
Men det var kaotisk.
Sejt nok.
Fem en halv uge er faktisk ikke så lang tid.
Under to måneder.
- Skulle det ikke være seks uger? - Jo, det skulle.
Men vi kunne ikke vente med at finde sammen igen. Så...
Og hvad med Alice?
Græd hun, da du fortalte det, D? Eller prøvede hun at forføre dig igen?
Jeg behøvede sådan set ikke fortælle hende det,
for der var egentlig ikke noget at fortælle.
Undskyld. Jeg prøver bare at følge med.
Dater du stadig Alice?
Nej. Vorherre bevares. Nej, selvfølgelig...
Nej, det, jeg mente, var...
Vi datede jo ikke officielt.
Så at slå op officielt ville have virket... fjollet.
- Ved hun det ikke? - Hvornår skulle jeg have sagt det?
Du er nødt til at sige det. Skal jeg selv gå derover?
- Nej, så forfører hun dig bare. - Skat, hun har nul effekt på mig.
Nej, jeg skal nok fortælle hende det.
Selvom hun nok intuitivt har opfattet, at det er slut.
Men jeg skal nok fortælle hende det.
Hej. Drop dit pis, Trevor.
Wow, aggressivt. Det var ikke aftalen. Men hej, Trevor.
Hvordan går det?
Udmærket, skønt jeg blev overfaldet, mens jeg læste.
Du var på din telefon, din opblæste pralhals.
Okay, ikke på den måde.
- Undskyld, jeg ikke svarede på din sms. - Nå, gjorde du ikke det?
Ja, det var en smule puerilt.
- Wow, han har lige lært ordet "pueril"? - Men du behøvede ikke fyre min far.
Jacob, det havde intet med dig at gøre.
- Han brød ind på skøjtebanen hver morgen. - Hvad? Hvorfor skulle han gøre det?
For at øve kunstskøjteløb.
Undskyld, hvad? Og du tror, jeg er løgneren?
Nej, det er næppe løgn. Desværre.
Han ville være kunstskøjteløber som barn. Men han turde ikke fortælle sin far det.
- Generationel machismo stikker dybt. - Må jeg godt tæve ham nu?
Trev... Vil du ikke nok gøre mig en stor tjeneste?
- Far, kom her. Jeg har en god nyhed. - Får jeg mit job tilbage?
- Det kunne misforstås. - Nej.
Du har åbenbart overtrådt alle skøjtehallens regler.
Indbrud, privat brug af isen, privat brug af Zambonien,
plus et par nye regler om privat brug af musikanlægget?
Jeg hører Shania Twain, når jeg træner. Jeg troede ikke, det generede nogen.
- Hun er en ren engel. - Hun er fra Canada.
Det ved jeg godt.
Dit job kunne ikke reddes,
men jeg fik overtalt Trevor til at give dig gratis skøjtetid.
- Har du dine skøjter? - Om jeg har mine skøjter?
Det ved jeg ikke... Vandt Elvis Stojko sølv ved OL i Nagano?
Ja! Det gjorde han.
Optoget begynder ved Johnsons butik
og bevæger sig ned ad hovedgaden og slutter ved Giorgio's.
Festlighederne starter med skolens marchorkester
og afsluttes naturligvis med, at hjorten ankommer.
Nogen spørgsmål?
Ja, hvorfor hedder det "Deercoming"? Og hvorfor et optog? Og bare hvorfor?
Hana, hvor er du slem.
De nytilkomne her i byen skal vide, at optoget er en elsket tradition.
Lokale forretningsdrivende dyster om præmien for "Bedste vogn".
Bedste vogn, kom så. Husk at stemme. Mange mennesker har arbejdet hårdt i år.
Det er ligesom julemandsoptoget, men i stedet for julemanden
er det en hjort i en slæde trukket af jægere på rulleskøjter.
Nemlig. Og hjorten kaster kandiseret hjortehømhøm ud til børnene.
Vi kalder dem "hjorteklatter".
Ja, det er jo indlysende.
Men igen, hvorfor?
Hvorfor? Hvorfor? Kan du ikke spørge om andet?
Man kan også spørge, hvorfor du kom til byen,
og hvorfor du holdt din viden om Morpho hemmelig,
og hvorfor du bragte fristelse til vores elskede og uskyldige præst?
Katten er ude af sækken.
Tænk, at et kys foran hele byen til en wrestlingkamp ville afsløre os?
Ignorer hende, Hana.
Hun er bare misundelig på alle, der får noget.
Uh, tag den.
I Deerfields unge dage
markerede Deercoming, at hjortejagten gik ind.
Men siden der ikke er flere hjorte, er det nu... ikke tilfældet.
Præcis. Og jeg vil naturligvis igen
portrættere den titulære hjort til sidst i optoget.
For pokker da.
Måske næste år, Sheila. Ikke?
- Dusty? - Hej.
- Hvad laver du? - Jeg tjekker bare vinduesviskerne.
Det er snart vinter. Jeg har... Virker de i sne?
- Det sner sjældent. - Hvad er det?
- Det er vist bare en reklame. - Okay. Så giv mig den.
- Du behøver ikke se den. - Giv mig den.
Ja, okay.
"Tak, fordi du er skøn." Er det et takkekort?
- Jeg kan godt resumere det. - Nej, det er fint.
"Kære Alice. Tak for din interesse i mig.
Det har været dejligt at være på date og snakke og dele intime stunder."
Undskyld, slår du op i et skide takkekort?
Undskyld, okay? Men et kondolencekort virkede indbildsk.
Og jeg ville sige tak,
for jeg har virkelig nydt vores skønne tid sammen, men...
Jeg har en familie.
Ja, det ved jeg godt.
Jeg vidste, at du og Cass bare holdt pause.
Jeg ved ikke... Det giver ingen mening.
- Nej, det hele er så forvirrende. - Nej.
Det giver ingen mening, fordi... du var med i mit syn.
- Hvad? - Du var med i mit syn, Dusty.
Ja, vores små tegneseriefigurer var sammen.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - For ikke at skræmme dig.
Det havde været mærkeligt at sige på første date.
Ja, nu er meget bedre.
Du sagde hele tiden, at bruddet med Cass var midlertidigt.
Men så...
Jeg følte et bånd mellem os. Tingene skete så naturligt.
Og... selvfølgelig havde jeg et håb.
Jeg ved det ikke.
Nu, hvor du slutter det, og tidligt i øvrigt,
føler jeg mig så dum, fordi jeg troede, det var mere.
- Hvad var dit syn? - Er det ikke lige meget?
Du er jo sammen med Cass.
Så det gør ingen forskel.
Jeg skal af sted.
Vent. Alice, vent lige lidt.
Nej. Optoget er i dag, og marchorkesteret stiller ikke selv op.
Eller det gør de nok...
- Må jeg lige sige noget? - Skriv et kort.
Hold da op.
- Havde han alt det i sit skab? - Mange frynser.
- Er det underligt, at jeg er nervøs? - Nej da, jeg skal kaste op.
Som far, så søn.
Ja!
Ja, mr. Kovac!
Han kan godt.
Åh nej, hopper han nu?
Flot.
Det var sygt fedt. Og gang i Shania.
De gamle klassikere...
Hvad er der?
- Er han ikke fantastisk? - Jo. Og se, hvor glad han er.
Som min far på sit løbehjul, før han blev så besat af den maskine.
Jeg havde en glad far. Nu har jeg en...
- Trist far? - En trist far, ja.
Begge mine forældre er helt opslugte af deres syn.
De spiller glade, men de fornægter tydeligvis noget.
Mit hjem er meget ustabilt for tiden.
Du må godt bo hos mig ind imellem, hvis du finder på gode påskud.
Det er jo netop det. Jeg vil bo hos dig hele tiden.
Nå, for fanden. Okay.
- Det er alt for meget. Undskyld. - Nej nej. Jeg forstår det godt.
Jeg elsker, at jeg har fået et så tæt forhold til min far, men...
...men det føles mere hjemligt, når vi ikke kun er to.
Skal jeg flytte ind?
Ja, måske.
- Her. - Giver du mig en nøgle?
Ja... Den er faktisk til postkassen.
Det var mere symbolsk ment. Vi låser slet ikke døren.
- Er du helt sikker? - Nej, slet ikke.
Det er vist ulovligt, da vi ikke er myndige, men...
Vi kan prøve. Hvis dine forældre siger ja.
Det bliver de ligesom nødt til efter alt deres lort.
- Jeg spørger dem til Deercoming. - Fedt.
Så I det?
Hold da kæft. Far, er du okay?
Hej! Perfekt timing, Big D!
Du skal se Giorgio's vogn, før vi sætter sejl. Se der.
Gudfaderbevares.
Hvad synes du? Rimelig iøjnefaldende, ikke?
Jeg har aldrig set noget mere rædselsvækkende.
- Det er mig. - Det kan jeg se.
- Er vi sikre på mannequindukkerne? - De var min idé.
Jeg købte dem, da butikken Daddy Longlegs lukkede.
De solgte tøj til mænd med korte overkroppe og ekstremt lange ben.
Jeg ville stille dem i mine vinduer, så de kunne skræmme tyve væk.
Men jeg glemte altid, hvor de stod, og så blev jeg selv bange.
Så er de jo glimrende til et optog.
- Synes du, vi skal droppe dem? - Ja. Drop dem rent fysisk. De er onde.
Måske har Dusty ret.
Vi synger jo også Latchkey Ladz-sangen oppe fra vognen.
Måske bliver det for meget.
Det glæder jeg mig til. Spaghetti-dronningen.
Ja.
At gøre reklame for Giorgio's er jo en del af mit job.
Folk får noget at snakke om.
Det bliver uforglemmeligt uanset hvad.
Okay. Vi dropper mannequindukkerne.
- God idé. - Kom og hjælp mig.
De er uhåndterlige. Håndter dem.
Hej. Lad os øve vores nummer. Vores hoftevrik er snart perfekt.
- Ja. Lad os det. - Ja, ikke?
- Gør det meget ondt? - Nej, jeg kan slet ikke mærke det.
Så længe jeg ikke bevæger den eller rører ved den.
Far, kan du huske dr. Woods?
Hun er læge, og du inviterede hende ud, men så kunne hun ikke,
og du spurgte aldrig igen.
Skulle du ikke ringe efter en taxi?
Dr. Woods skal da ikke bruge sin sparsomme tid på det her.
Ingen årsag. Jeg havde bare en operation.
Seriøst? Du gik ikke bare, vel?
Nej nej! Gud, nej.
Jeg blev opereret. Bare en indgroet tånegl. Det kan vente.
Nå, lad os se på det håndled.
Det er sjovt. Jeg gennemførte hele mit skøjtenummer uden at falde.
Men en ujævn plet is fældede mig til sidst.
De burde fyre Zamboni-føreren.
Wow. Både sjov og god til at stå på skøjter.
Det er en sjælden kombination.
- Er det? - Jeg tror ikke, det er brækket.
Men hvis det er, ville det hele hurtigt.
Du er jo temmelig stærk, kan jeg se.
Godt at vide, for hvis jeg skal have gips på, må jeg finde en læge, der er mindre...
- ...fysisk distraherende. - Okay, vi går nu.
- Far, vi ses til Deercoming. - Okay, min dreng.
Okay. Gør det ondt, når jeg trykker her?
Det er min brystmuskel. Jeg faldt ikke på den.
Så... det føles rart.
Big D, det føles, som om jeg tager det meste af slæbet.
- Hvis de er for tunge, så sig det. - Nej, de er bare besværlige.
Du skal finde tyngdepunktet. Prøv at løfte dem i skridtet.
Ved du hvad? Jeg tror, den er for tung.
Jeg skal faktisk noget andet. Jeg lægger lige det aflange monstrum her.
- Hvad kan dog være vigtigere end det her? - Et skoleanliggende, jeg skal ordne.
Vent, handler det om Alice?
- Har du sagt, at det er slut? - Ja. Jeg skal bare spørge hende om noget.
Nul, du er sammen med Cassie nu. Vi har sunget sangen for jer.
- Ja, jeg taler bare lige med hende. - Ikke på min vagt.
- Lad mig komme forbi. - Du kommer ikke forbi.
Nej, hold op, D.
- Giorgio, hold op. - Nej.
- Du skal ikke slå dukken! Helt ærligt! - Det kan ikke blive værre.
Få Nats hjemsøgte sexdukke væk herfra.
- Det skal du ikke kalde den! - Jeg smadrer dens hoved!
Nej, du må ikke tale med hende.
Jeg var i hendes syn.
- Virkelig? - Ja.
- Hvad lavede du? - Det er det, jeg vil spørge om.
Jeg er tilbage hos Cass, men det andet hænger ved.
Måske var der noget. Noget, der voksede.
Måske var der ting, jeg altid havde savnet hos Cass uden selv at vide det.
- Som hvad? Mere præcist. - Jeg ved det ikke.
Med Alice er alting nemt. Vi griner meget sammen, og hun er spontan.
Jeg kunne godt lide den udgave af mig selv.
Det vil falme. Jeg ved det.
Det er ikke en god sammenligning, fordi det er nyt.
Jeg ved godt, at jeg burde gå min vej.
- Men... - Du var i hendes syn.
Mærkeligt, for de fleste syn er noget fra folks fortid eller deres nutid.
I kendte slet ikke hinanden, da du var i hendes,
så det er nærmest et syn fra fremtiden.
Overraskende rammende tanke.
- Hvad betyder det? - Det ved jeg sgu ikke.
Men hvis jeg var dig, ville jeg gerne vide det.
- Okay. Fem, seks, syv... - Fem, seks, syv, otte.
- Sådan. - Det var godt!
Og så siger vi: "På Giorgio's står ingen i kø,
for vi serverer jer med det samme."
Ja. Det er helt perfekt og sandt.
- Jeg ved ikke... - Hvad?
Min mor vil rakke det ned.
Det rager os flyvende fis. Hvornår har du sidst talt med hende?
- Det er længe siden. - Præcis.
Fordi du brød med hende, hvilket er virkelig sundt.
- Hvorfor tvivler du på dig selv? - Det ved jeg ikke.
Og så sagde Dusty det der med "Wow, spaghetti-dronningen!"
Så hvad?
- Er det, hvad "Royal" betyder? - Ignorer ham.
Det kan jeg ikke. Det gør jeg ikke.
Jeg ved godt, det var for sjov... men det er så tit for sjov.
Ja.
Hver gang jeg er begejstret over noget, både store og små ting,
kommer han med en kæk lille bemærkning.
Det kan være sangen eller mit arbejde på Giorgio's
- eller Potentiale-fonden... - Historiefortællerne.
Historiefortællerne. Ja.
Det bliver til mange.
Efter alle de år sammen bliver det til mange.
Og ja, jeg har brudt med min mor, men der var også den anden del af mit syn.
Jeg forsøger at ignorere den, men der er en stemme i mit hoved.
Nogle gange får den mig til at føle mig meget lille.
Har stemmen irsk accent?
Alice. Jeg må tale med dig.
- Vi øver lige, så... - Er det din hat?
Om hatten, jeg har på, er min? Ja. Ville du tale om den?
Nej, jeg vil høre om dit syn.
- Dusty... - Så får du fred.
Okay, kom.
Jeg har jo sagt det.
Jeg svævede gennem luften og flød med strømmen.
Hvor kom jeg ind?
Okay. Først stod jeg i et fly og turde ikke springe ud.
Du var også i flyet.
- Hvordan vidste du, det var mig? - Det lignede dig på en prik.
Og fordi du gav mig din camouflagefarvede hjelm.
Jeg tog den på, og du skubbede mig blidt ud af flyet.
Du gav mig det skub, jeg trængte til.
Ja, så det fik mig til at føle, at du...
At den virkelige dig ville hjælpe mig.
Og derfor var jeg så pågående.
Derfor løb jeg efter dig på gangen, da jeg hørte om jeres selvudforskning.
Men nu er det anden gang, at Morpho-maskinen tager røven på mig.
Den sagde, at mit potentiale var "Cellist". Drømmen, jeg opgav.
Og mit syn var dig.
Som jeg ikke kan få.
Jeg ved ikke, hvorfor du var i mit syn. Jeg er jo ikke i dit.
Hvad?
Jeg tror, der var en anden i mit syn.
Det gik så stærkt, men jeg tror, der stod nogen ved skihoppet.
Jeg ved ikke, om det var dig,
eller om jeg placerer dig der nu for at retfærdiggøre mine følelser.
Og det var selvfølgelig før de skide læsebriller.
Hvad hvis det var dig? Hvad betyder det?
Hvorfor er maskinen ikke mere præcis? Hvorfor ser vi kun vores syn én gang?
Jeg har sagt alt, hvad jeg ved.
Held og lykke.
Jeg skal bruge maskinen.
Morpho? Har du flere kort?
- Hvem siger, jeg skal have det? - Det gør maskinen!
Sidst skulle den bruge vores personnummer og fingeraftryk. Og det passede ikke.
Måske ikke, men derfor kan du...
Der stod "fortsæt", ikke? Efter alle synene stod der "fortsæt".
Man må altså kunne fortsætte. Til næste næste stadie.
Okay, Morpho, vi vil gerne fortsætte.
Vi nød dine uklare små tegnefilm, men nu skal vi videre i livet.
Så hvis du vil være sød at give os nogle svar...
- Dusty, stop. - Kan du høre mig? Kan du høre mig, Morpho?
Vi vil gerne videre nu, din dumme lortemaskine.
Din overvurderede spådomskage!
SE VENLIGST GUIDE
Hvad?
Hvilken guide?
Åh, Dusty, hvad har du gjort?
BASERET PÅ M.O. WALSHS BOG
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve