- Labas rytas. - Labas rytas.
Mano švilpavimas tavęs juk nepažadino?
Ne. Taip.
Bet nieko tokio.
- Švilpavai iš laimės. - Taip.
Iš didelės laimės.
Džiaugiuosi sugrįžęs į šią lovą pas tave.
Žinai,
naktį beveik pamiršau, kad esi lovoje.
Kai pradėjai knarkti, pagalvojau:
- „Štai ir jis.“ - Štai ir aš.
Manau, šiek tiek užtruksim, kol vėl priprasim.
- Ko nors laukei? - Ne.
Tada nekreipkim dėmesio, likim lovoje ir prisipratinkim?
Taip, prašyčiau.
Dasti, Kese, ateikit čia!
Jūsų namuose - staigmena!
Kas per šūdas?
Žiūrėkit, kas čia!
Iš naujo susiporavę ponas ir ponia Didieji Dė Habardai.
Vajetau. Tu švyti.
Nete, ką jūs čia veikiate?
Jūs patys įėjote į vidų?
Atsiprašau, Dė. Beldžiau, regis, visą minutę.
Negalėjom tiesiog laukti. Norėjome pirmi jums pasakyti...
Cinque, sei, sette, otto!
Sveikinam, sveikinam baigus pažintį Tai jūsų ypatinga diena
Mes taip džiaugiamės, kad esate Šiandien jau šeima
Nuo Džordžijaus Su Natali
Jūsų geriausių draugų Kol būsim gyvi
Atnešėme jums kavos Ir šio to užkąsti
Kokia nuostabiai nedarni dienos pradžia.
Taip, labai miela.
- Gal tik truputį ankstoka... - Keliomis valandomis.
...savaitgalį.
Nesijaudink, Kese. Moku jiems pusantrinį tarifą.
Norit dar kartą išgirsti dainą?
Manau, išgirstos dainos užteks amžiams.
- Cinque, sei, sette! - Guma!
Sveikinam baigus pažintį Tai jūsų ypatinga diena
Nori pasiskolinti apatinius ar...
Ne, tik knisuosi tavo daiktuose.
Jėga.
Taip, tikėjausi, kad būtent tai ir darysi, kol miegosiu.
Radai ką nors gero?
Radau Dirfesto bilietus, ant kurių kažkas žaviai užrašė:
- „Pirmasis pasimatymas su Trina“. - Valio.
- Primink daugiau niekad tavęs nesikviest. - Aš visada nakvosiu čia.
Vis dar negaliu patikėti, kad tavo tėvai sutiko.
Formaliai pasakiau jiems, kad miegosiu pas Ritą, taigi...
Taigi, formaliai pamelavai.
Grįžta „Melagė“.
Iš kur ją gavai?
Čia Koltono kortelė.
Taip, radau jo piniginėje.
Turbūt jis pasinaudojo MORFO, kai buvo nuvažiavęs į senąjį Hanos barą.
Ketinai man papasakoti ar...
Atleisk, taip.
Tiesiog lyg ir norėjau pasilaikyti ją sau, supranti?
Čia ne stebuklas, bet...
Tu jos nepažiūrėjai, tiesa?
Ne, o ką?
- Galima? - Ne.
Jei nori, žiūrėk, bet aš neketinau.
Mieliau įsivaizduočiau jo potencialą,
nei sužinočiau kažką konkretaus, kuo jis niekad netaps, supranti?
Taip išlieka daugiau galimybių.
Kalbu kaip psichas, ar ne?
Ne, ne psichas.
Užrašyti „pirmasis pasimatymas su Trina“ ant Dirfesto bilieto - psicho darbas.
Gerai.
Man patinka būti čia su tavim.
Mano namuose tikras chaosas, o pas tave taip tylu ir ramu.
Gal juokaujat?
Kas nutiko? Rėkei dėl rungtynių?
- Kokių rungtynių? - Nežinau, sporto?
Mane atleido iš čiuožyklos. Vėl.
- Ką? Kodėl? - Nežinau.
Trevoras pasakė, kad nesu esminis komandos narys.
- Trevoras tave atleido? - Sumautas Trevoras. Jis toks mulkis.
Viskas gerai.
Rasiu kokį nors kitą darbą.
Tik atidirbsiu paskutinę pamainą, pasiimsiu algą
ir gal paskutinį kartą pauostysiu ledą.
Papasakokit mums apie savo „pažintį su savimi“.
Ką supratote apie gyvenimą ir meilę? Ar esat laimingesni nei anksčiau?
Ką iš tiesų reiškia būti laimingam?
Bet, atsakant į tavo klausimą - „taip“.
Taip, mes laimingi kaip niekad.
- Ar sutiktum, Kese? - Aš sutikčiau.
Taip, jaučiu, kad labai daug išmokau per laiką, praleistą atskirai, žinot.
Aš viena nakvojau viešbutyje,
perskaičiau neskaitytas knygas.
Miela.
Susitikau su senais draugais. Radau naują draugę.
Šaunuolė, Kese.
Ir viso to negalėjai padaryti, būdama su Dasčiu?
Aš nepasa...
Nepasakyčiau, kad negalėjau to anksčiau. Ne, aš...
Tiesiog manau, kad „pažintis su savimi“
privertė pagalvoti, ko noriu, suprantat?
Dėl to, žinoma, grįžau į darbo žmonių gretas.
Tam, kad galėčiau pati užsidirbti pinigų.
Mums labai pasisekė, kad prisijungei prie mūsų familia.
- Ačiū. - Vis pamirštu, kad esi padavėja.
Šiaip jau, administratorė, taigi...
Kaip smagu.
Palauk, kol pamatysi platformą,
kurią Kesė su Džordžijumi kuria
Dirkomingo paradui. Turiu galvoje...
Būtent. Kesė tapo mano consigliere,
mano capitano padėjėja.
Mano akys, ausys, dešinioji ranka.
Jei būsi Džordžijaus dešiniąja ranka,
turėsi sunkiai dirbti.
Tai tik pokštas apie dažną masturbaciją.
Žodžiu, Dasti, tu irgi daug nuveikei.
- Prisiminiau savo meilę astronomijai. - Ir su kai kuo susitikinėjai.
Esu buvęs tik su viena moterimi.
O dabar - su dviem.
Ne seksualiai. Su tavim buvau ir seksualiai. Bet ne...
Ir priėmiau velniškai didelę šuniukų vadą.
O Dieve.
Taip, jis priėmė... Buvo tik du...
- Du šuniukai. Ne velniškai daug. - Tiesa. Ne velniškai daug.
Bet viskas vyko chaotiškai.
Jėga.
Turbūt pusšeštos savaitės nėra daug laiko?
Mažiau nei du mėnesiai.
Argi neturėjo būti šešios savaitės?
Turėjo būti šešios.
Bet mes, žinot, nebegalėjom sulaukti, kada grįšim vienas pas kitą.
Taigi...
O kaip Alisa?
Ar ji apsiverkė, kai pranešei jai naujieną, Dė,
ar pabandė paskutinį kartą tave suvilioti?
Šiaip jau neturėjau pranešti jai naujienos,
nes nebuvo jokios tikros naujienos.
Atsiprašau. Tik bandau suprasti.
Tu vis dar susitikinėji su Alisa?
Ne. Dieve, ne. Ne, aišku, kad...
Ne, turbūt sakydamas tai, turėjau galvoje...
Mes niekad oficialiai nesusitikinėjom.
Todėl oficialiai išsiskirti būtų labai kvaila.
Tai tu jai nepasakei, Dasti?
Kada galėjau pasakyti? Visą laiką buvau su tavim.
Taip, bet turi jai pasakyti, Dė. Neversk manęs ten važiuoti.
Džordžijau, ne, ji bandys tave sugundyti.
Pupa, manęs ji visiškai nepaveiks.
Ne, aš nueisiu ir jai pasakysiu, žinot.
Man atrodo, kad ji jau turbūt nujaučia, kad viskas baigta.
Aš jai pasakysiu.
DIRFILDO LEDO ARENA
Baik tas nesąmones, Trevorai!
Iškart jį užsipuolei, nors lauke tarėmės ne taip.
Bet labas, Trevorai.
Kaip sekasi?
Man sekasi gerai.
Jei neminėsime, kad manęs vos neužpuolė skaitančio.
Tu neskaitei. Žiūrėjai telefoną, pasipūtęs pamaiva.
Gerai, tiesiog nesipykim.
Trevorai, atsiprašau, kad tau neatrašiau, žmogau.
Tikrai?
Turbūt pasielgei nebrandžiai.
Žiūrėkit, kas išmoko žodį „nebrandžiai“.
Gerai, bet nereikėjo dėl to atleisti mano tėčio.
- Taip. - Džeikobai,
tavo tėčio atleidimas niekaip nesusijęs su tavimi.
Jis kasryt įsilaužia į čiuožyklą.
Ką? Kodėl jis laužtųsi?
Tam, kad treniruotųsi dailųjį čiuožimą.
Gerai, atsiprašau, ką?
Ir, Džeikobai, manai, kad melagė - aš?
Ne, deja, jis turbūt nemeluoja.
Mano tėtis vaikystėje norėjo būti čiuožėjas,
bet pernelyg bijojo pasakyti savo tėčiui.
Mačizmas perduodamas iš kartos į kartą.
Galiu dabar išspardyt jam subinę?
Trevai, noriu, kad padarytum man paslaugą.
Tėti, ateik čia. Turiu gerų žinių.
Atgavai man darbą?
- Be reikalo taip pasakei. - Taip, ne.
Pasirodo, pažeidei visas
Dirfildo ledo taisykles.
Įsilaužei, naudojaisi čiuožykla ir ledo valymo mašina asmeniniais tikslais,
jie net įtraukė kelias taisykles, remdamiesi tavo elgesiu,
pavyzdžiui, garso sistemos naudojimas asmeniniais tikslais.
Mėgstu per treniruotę klausytis Šanajos Tvein
ir nemanau, kad bent vienas žmogus šioje žemėje dėl to prieštarautų.
- Ji tikras angelas žemėje. - Žinai, kad ji iš Kanados, ar ne?
Aišku, kad žinau.
Gerai, taigi, darbo tu neatgausi,
bet įkalbėjau Trevorą leisti tau nemokamai pačiuožinėti.
Ar turi pačiūžas?
Ar aš turiu pačiūžas?
Nežinau,
ar Elvis Stojko parvežė namo sidabrą iš Nagano olimpiados?
Taip, parvežė.
„BRANGIOJI IZI“
Paradas prasidės prie „Džonsono“ parduotuvės,
žygiuos Didžiąja gatve ir baigsis prie restorano „Pas Džordžijų“.
Šventinius renginius pradės Dirfildo vid. mokyklos orkestras,
o užbaigs, žinoma, atvykęs elnias.
Klausimų yra?
Taip. Kaip mes sugalvojome pavadinimą Dirkomingas?
Be to, kodėl paradas? Be to, tiesiog - kodėl?
Hana. Tu tokia įžūli.
Visiems miestelio naujokams pranešu,
kad Dirkomingo paradas - branginama tradicija.
Vietos verslininkai varžosi dėl „Geriausios platformos“ apdovanojimo.
Geriausia platforma, štai taip.
Balsuokite, šiemet daug žmonių labai sunkiai dirbo, aišku?
Todėl eikime balsuoti, žmonės.
Čia kaip Kalėdų Senelio paradas, tik gale pasirodys ne Kalėdų Senelis,
o elnias rogėse, kurias temps medžiokliai su riedučiais.
Teisingai.
Elnias mėto vaikams elnių spirų formos saldainius,
kuriuos vadiname „elnio spiromis“.
Taip, ne, visiškai logiška.
Bet, dar kartelį, kodėl?
Kodėl?
Ar vienintelis klausimas, kurį gali užduoti, yra kodėl?
Kiti gali taip pat paklausti, kodėl atvykai į šį miestelį
arba kodėl nutylėjai, ką žinai apie MORFO,
arba kodėl privertei mūsų mylimą, nekaltą kunigą susidurti su pagunda?
Turbūt yla išlindo iš maišo.
Taip, kas galėjo pamanyti, kad pasibučiavę viso miestelio akivaizdoje
po imtynių mačo šitaip išsiduosime?
Nekreipk į ją dėmesio, Hana.
Ji tik pavydi visiems, kuriems sekasi meilėje.
Eik tu sau!
Kai Dirfildas buvo įkurtas,
Dirkomingas reikšdavo, kad prasideda elnių medžioklė.
Bet elnių nebėra, todėl dabar... nebereiškia.
Tiesa. Ir aš, žinoma, vėlgi
vaidinsiu nominalųjį elnią parado pabaigoje.
Prakeikimas.
Gal kitąmet, Šeila. Gerai?
- Dasti? - Labas.
- Ką darai? - Tiesiog tikrinu senus valytuvus.
Artėja žiema.
Nežinau, ar... Supranti, ar jie atlaikys sniegą?
- Čia retai sninga. - Kas ten?
- Regis, čia reklama ar... - Gerai. Duokš.
- Tau nereikia to matyti. - Ne, duok.
Taip. Gerai.
„Ačiū, kad buvai faina.“
Čia padėkos atvirukas?
- Galiu apibendrinti, jei nori... - Ne. Paskaitysiu.
„Brangi Alisa, ačiū, kad manimi susidomėjai.
Buvo labai smagu vaikščioti į pasimatymus, įdomiai pasikalbėti,
netgi pasidalinti intymiomis akimirkomis.“
Atsiprašau, tu mane meti, parašęs sumautą padėkos atviruką?
Atsiprašau, gerai?
Galvojau apie užuojautos atviruką, bet atrodė pernelyg įžūlu.
O aš norėjau padėkoti,
nes man tikrai patiko nuostabus kartu praleistas laikas.
Aš tik...
Aš turiu šeimą.
Taip, žinau.
Ir žinau, kad judu su Kese planavote vėl susieiti.
Aš tik... Nežinau. Visiškai nesuprantu.
Taip, suprantu.
- Visas šis reikalas labai painus. - Ne.
Ne, nesuprantu, nes tu buvai mano vizijoje.
- Ką? - Tu buvai mano vizijoje, Dasti, aišku?
Taip, tavo animuotas veikėjas buvo su mano animuota veikėja...
- Kodėl anksčiau to nesakei? - Nes nenorėjau tavęs išgąsdinti.
Būtų keista pasakyti tokį dalyką per pirmąjį pasimatymą.
Taip, tiesa, dabar daug geriau.
Tu vis kartojai, kad išsiskyrimas su Kese - laikinas.
Bet paskui...
Nežinau. Man pasirodė, kad tarp mūsų užsimezgė tikras ryšys,
viskas vyko natūraliai.
Ir, žinoma, turėjau vilčių.
Nežinau.
Dabar, kai viską užbaigi... šiaip jau, anksčiau laiko...
Nežinau, jaučiuosi kaip sumauta idiotė,
nes galvojau, kad iš to kažkas išeis, supranti?
Ką matei vizijoje?
Ar tai išvis svarbu?
Tu juk dabar su Kese, ar ne?
Tai koks skirtumas?
Man metas.
Palauk. Alisa, gali minutėlę palaukti?
Ne. Po pietų vyks paradas,
o orkestras pats nepasiruoš.
Tikriausiai pasiruoštų, bet...
- Alisa, galiu kai ką pasakyti? - Užrašyk atviruke. Gerai?
O Dieve.
- Jis tiesiog turėjo visa tai spintelėje? - Tiek daug kutų.
Ar keista, kad aš dėl jo jaudinuosi?
Ne, visai ne. Aš gal net apsivemsiu.
Taip. Obuolys nuo obels netoli rieda.
Taip.
Taip, pone Kovakai!
Jis gali.
Ne, ar jis atliks šuoliuką?
Jėga.
Nerealu, Šanaja tikrai gerai varo.
Vaikeli, kai kurie tie seni gabalai...
Kas? Tau viskas gerai?
Jis nuostabus, ar ne?
Ne, aš žinau.
Tik pažiūrėk į jį. Jis toks laimingas.
Jis kaip mano tėtis ant paspirtuko prieš tai, kai jį apsėdo aparatas.
Anksčiau turėjau laimingą tėtį.
Dabar turiu...
- Liūdną tėtį? - Liūdną tėtį, taip.
Abu mano tėvai, tipo, paniro į savo vizijas.
Ir dabar jie stengiasi nuduoti laimingus, bet aiškiai neigia tikrovę.
Pastaruoju metu mano namuose padėtis visai nestabili.
Gali kartais pasilikti pas mane,
jei ir toliau sugalvosi padorias dingstis.
Čia šuo ir pakastas. Noriu būti su tavimi visą laiką.
Šūdas. Gerai.
Per daug. Gerokai per daug.
- Ne. - Atsiprašau.
Aš suprantu.
Man patinka, kad pastaruoju metu taip suartėjau su tėčiu, bet...
namai daug panašesni į namus, kai juose esam ne tik dviese.
Tai man atsikraustyti?
Gal.
- Imk. - Duodi man raktą, pone?
Tai... Taip, šiaip jau čia raktas nuo pašto dėžutės.
Tai labiau simbolinis gestas.
Mes net durų nerakinam, jei atvirai.
Tu tuo tikras?
Ne. Visai ne.
Manau, šiaip tai gali būti neteisėta, nes formaliai nesam suaugę.
Bet...
Nežinau, galėtume kurį laiką pabandyti, jei tavo tėvai nieko prieš.
Jie turės neprieštarauti, žinant, į kokį mėšlą mane murkdė.
Bet paklausiu jų per Dirkomingą.
Jėga.
Ar jūs matėte?
Šūdas! Tėti, tu sveikas?
Taip! Pačiu laiku, Didysis Dė!
Turi pamatyti restorano platformą, kol ji neiškeliavo.
Pažiūrėk.
Jėzau, Marija ir Juozapai.
Ką manai?
Patraukia žvilgsnį, ar ne?
Galiu nuoširdžiai pasakyti, kad nieko baisesnio nesu regėjęs.
Čia aš.
Supratau.
Ar mums būtini manekenai?
Manekenus sugalvojau aš.
Nupirkau juos per išpardavimą, kai užsidarė „Tėčio Ilgakojo“ parduotuvė,
prekiavusi drabužiais vyrams trumpu liemeniu ir ypač ilgomis kojomis.
Taip, pamaniau, galėčiau pastatyti juos prie langų,
ir jie išgąsdintų įsibrovėlius,
bet paskui vis pamiršdavau, kur juos padėjau,
ir pati persigąsdavau.
Todėl puikiai sugalvojai panaudoti juos paradui.
- Manai, juos reiktų išmesti, Didysis Dė? - Taip.
Manau, turėtum juos išdaužyti.
Turiu galvoje, jie - blogis.
Žinai, ką? Gal Dastis teisus.
Mes jau dainuosime „Berniokų su raktais“ dainą ant platformos.
Gal visko bus per daug.
Nekantrauju pamatyti.
Būsi lyg spagečių karalienė.
Taip.
Taip, žinai, restorano „Pas Džordžijų“ rinkodara - mano darbo dalis.
Taip.
Todėl, taip, manau, kad žmonės tai aptarinės.
Taip. Tai bus įsimintina, vienaip ar kitaip.
Gerai. Manekenus išmesim, Dički.
- Gera mintis. - Man reikia tavo pagalbos.
Jie gremėzdiški. Padėk su jais susidoroti.
Parepetuokime numerį.
Manau, judesius klubais nušlifavom kone tobulai.
- Taip. Parepetuokim. - Gerai? Gerai.
Labai skauda?
Ne, tiesą sakant, visai neskauda.
Kol nejudinu ir neliečiu.
Tėti, prisimeni gydytoją Vuds, ar ne?
Ji gydytoja, tu ją pakvietei į pasimatymą,
bet dėl skubaus atvejo darbe ji negalėjo ateiti,
o po to tu jos daugiau nekvietei. Pameni?
Maniau, kad išėjai kviesti man taksi, Džeikobai.
Nereikia, kad gydytoja Vuds dėl to gaištų savo brangų laiką.
Nieko čia tokio. Aš tik dalyvavau operacijoje.
Rimtai?
Prašau, pasakykit, kad nepalikot to žmogaus.
Ne. Vajetau, ne.
Operaciją atliko man.
Tai tik įaugęs nagas. Galiu bet kada sugrįžti.
Žodžiu, apžiūrėkim tą riešą.
Keista. Užbaigiau dailiojo čiuožimo treniruotę
nė karto neparkritęs.
Bet galiausiai pargriuvau, užčiuožęs ant prasto ledo lopinėlio.
Reiktų atleisti ledo valymo mašinos vairuotoją.
Šmaikštus ir moki čiuožti?
Retas derinys.
- Tikrai? - Žodžiu, nemanau, kad kaulas lūžo.
Nors, jei ir būtų lūžęs, greit pasveiktum,
nes, kaip matau, esi gan stiprus.
Gera žinoti, nes jei reikėtų įtvaro,
turėčiau kreiptis į gydytoją, kuris ne taip...
- fiziškai blaško... - Gerai, galim eiti, ar ne?
Tėti, susitiksime Dirkomingo parade, gerai?
Gerai, sūnau.
Gerai.
Ar skauda, jei liečiu ten?
Čia mano krūtinės raumuo. Nukritau ne ant jo.
Taigi... neskauda.
Didysis Dė, man atrodo, kad aš daugiausia tampau, brolau.
Jei jie tau per sunkūs, nieko tokio.
Ne, ne per sunkūs. Tik nėra, už kur paimti.
Tau tik reikia surasti svorio centrą, Dički.
Pamėgink paimti už tarpkojo.
Taip. Žinai, ką? Gal truputį ir per sunku.
Ir ką tik prisiminiau, kad turiu kai ką nuveikti.
Todėl teks palikti šitą pailgą pabaisą minutėlei čia.
Pala, ką? Kas galėtų būti svarbiau už tai?
Tiesiog mokyklos reikalai, kuriuos turiu sutvarkyti.
Pala, ar tai susiję su Alisa?
- Pasakei jai, kad viskas baigta? - Taip.
Taip, bet turiu paklausti jos dar vieno dalyko.
Na jau ne, brolau. Tu dabar vėl su Kese.
Mes jau sudainavome jums dainą.
Taip, aš tik nueisiu ir trumpai su ja pakalbėsiu.
Tik ne per mano budėjimą, brolau.
Praleisk mane, Džordžijau.
Neleisiu tau praeiti, Dė.
Ne, stok, Dė. Stok.
- Džordžijau, baik. - Ne.
Nedaužyk manekeno, Dė.
- Nagi, žmogau! Ne... - Blogiau nebus!
Baik. Ne.
Patrauk Netės klaikią sekso lėlę man iš akių.
- Nevadink jos taip, Dė! - Nulaušiu jam galvytę!
Ne, neleisiu tau su ja pasikalbėti, seni.
Aš buvau jos vizijoje.
- Pala, rimtai? - Taip.
- Ką tu darei? - Nežinau. Ji man nesako.
Apie tai ir noriu su ja pakalbėti.
Klausyk, bandau vėl grįžti į vėžes su Kese, bet kažkas neduoda ramybės.
Gal tarp mūsų kažkas buvo. O gal kažkas užsimezgė.
Gal tai, ko visą šį laiką man trūko, būnant su Kese,
bet aš net nežinojau, kad trūksta.
Pavyzdžiui? Kalbėk konkrečiai.
Nežinau.
Su Alisa viskas paprasta.
Žinai, kai mes kartu, visąlaik juokiamės,
ir ji kartais būna spontaniška.
Aš patinku sau toks, kokiu tapau su ja.
Bet tai praeis. Aš tą suprantu.
Aš ne... Negalima lyginti, nes viskas nauja.
Aš tą žinau ir suprantu, kad turėčiau tiesiog pasitraukti.
- Bet... - Tu buvai jos vizijoje.
O tai keista, nes dauguma vizijų
yra apie žmonių praeitį arba dabartį.
Bet judu su Alisa net nebuvot pažįstami, kai pasirodei jos vizijoje,
todėl tai tarsi ateities vizija.
Stebėtinai nenuginčijama mintis.
Bet ką tai reiškia?
Nežinau, brolau.
Bet tavim dėtas norėčiau išsiaiškinti.
Aš...
- Gerai. - Gerai, pradedam.
- Penki, šeši, septyni... - Penki, šeši, septyni, aštuoni...
Aš stovėjau eilėje Pasimetusi nežinioje
Nežinau, ką daryti Be meilės tavos
- Gerai. - Labai gerai sudainavom!
Gerai, o tada pasakysim:
„Pas Džordžijų“ jums niekad neteks laukti eilėje,
- nes aptarnausime jus iškart!“ - Aptarnausime jus...
Taip. Tobula ir tikra tiesa.
- Aš nežinau. - Ką?
O Dieve, ten bus mano mama. Ji mane negyvai išjuoks.
Kam tai išvis rūpi?
Kada paskutinį kartą kalbėjai su mama?
- Senokai. - Taip, būtent.
Nes tu nuo jos atsiribojai, o tai labai sveika.
Tai kodėl vis dar abejoji savimi?
Nežinau.
Dastis pasakė kažką tokio:
„Būsi spagečių karalienė.“
Maždaug, ką?
- Štai ką reiškia „Karališkoji šeima“? - Tiesiog nekreipk į jį dėmesio.
Bet aš negaliu.
Man rūpi.
Žinau, kad tai tik pokštas, bet tų pokštų tiek daug.
Taip.
Kaskart, kai kuo nors susidomiu,
nesvarbu, ar reikalas svarbus, ar ne...
jis būtinai turi mestelėti kandžią repliką.
Nesvarbu, ar tai daina, ar tai, kad įsidarbinau „Pas Džordžijų“,
- ar „Potencialų fondas“, ar... - Ar Istorijų pasakotojos.
Ar Istorijų pasakotojos. Taip.
Ir visa tai kaupiasi.
Gyvenant su žmogumi metus iš metų,
visa tai kaupiasi.
Ir, taip, atsiribojau nuo mamos,
bet mano vizija turi ir antrą dalį.
Kad ir kaip stengiuosi nekreipti į ją dėmesio, galvoje yra antras balsas.
Kartais jis mane priverčia jaustis labai nereikšminga.
Ar tas balsas su airišku akcentu?
Alisa, mums reikia pasikalbėti.
- Gerai, dabar aš repetuoju, taigi... - Čia tavo kepurė?
Ar kepurė man ant galvos - mano? Taip.
Ar apie tai norėjai pasikalbėti?
Ne. Aš turiu žinoti, kas nutiko tavo vizijoje.
- Dasti... - Tada, pažadu, atstosiu nuo tavęs.
Gerai, ateik.
Aš tau jau sakiau.
Aš sklandžiau ore, atsidaviau likimui.
Taip, o kur įsipaišau aš?
Gerai. Iš pradžių stovėjau lėktuve, per daug bijojau iššokti.
O tu buvai lėktuve su manimi.
Iš kur žinai, kad tai aš?
Nes jis atrodė kaip tu.
Ir dėl to, kad tu davei man savo kamufliažinį paspirtukininko šalmą.
Uždėjai man jį ir švelniai išstūmei iš lėktuvo.
Pastūmėjai mane, kai man to reikėjo, kad iššokčiau.
Taigi, nežinau, man pasirodė, kad tu...
Žinai, tikrasis tu kažkaip man padėsi, supranti.
Todėl taip agresyviai tavęs siekiau.
Todėl nusivijau tave koridoriumi, išgirdusi apie „pažintį su savimi“.
Aišku. Bet dabar, jau dukart iš eilės, MORFO aparatas mane išdūrė.
Žinai, jis sakė, kad mano potencialas - „Violončelininkė“.
Svajonė, kurios atsižadėjau.
O mano vizijoje buvai tu.
Tas, kurio negaliu turėti.
Ir aš net nežinau, kodėl buvai mano vizijoje,
nes, akivaizdu, kad nesu tavojoje.
Kas?
Manau, kad gal mano vizijoje buvo dar vienas žmogus.
Turiu galvoje, tuo metu viskas taip greit įvyko,
bet manau, kad kažkas stovėjo šalia slidžių tramplino.
Nežinau. Nežinau, ar ten buvai tu,
ar aš tik dabar įsivaizduoju tave ten, kad pateisinčiau savo jausmus tau.
Ir, žinoma, visa tai nutiko prieš įsigyjant sumautus skaitymo akinius.
O jeigu ten buvai tu? Ką tai turėtų reikšti?
Kodėl tas aparatas negali būti konkretesnis, blemba?
Ir kodėl negalime pamatyti savo vizijų daugiau nei kartą?
Aš papasakojau viską, ką žinau, Dasti.
Sėkmės.
Pone Džonsonai, turiu pasinaudoti aparatu.
MORFO? Turi dar vieną kortelę?
Kas sakė, kad reikia dar vienos kortelės?
Aparatas. Štai kas.
Taip, paskutinį kartą jis prašė mūsų soc. draudimo numerių
ir mūsų sumautų pirštų atspaudų. Bet tai buvo netiesa, ar ne?
Gal ir ne, bet tai nereiškia, kad tu...
Buvo parašyta „tęsti“, aišku?
Po mano vizijos, po visų kitų vizijų, buvo užrašas „tęsti“.
Todėl turi būti būdas pratęsti. Turi būti kitas, kitas etapas.
NORĖDAMI PRADĖTI ĮDĖKITE KORTELĘ
Gerai, MORFO, norėtume tęsti, prašyčiau.
Mums patiko tavo migloti animaciniai filmukai,
bet dabar norėtume gyventi toliau.
Todėl, jei būtum toks malonus, ir pateiktum sumautus atsakymus...
- Dasti, prašyčiau. - Girdi mane?
Girdi mane, MORFO?
Dabar norėtume tęsti, prašau, bukas, sumautas aparate.
Sumautas išsišokėli, laimės pyragėli!
RASKITE INSTRUKTORIŲ
Ką?
Kokį instruktorių?
Dasti, ką tu padarei?
PAGAL M. O. VOLŠO KNYGĄ
Išvertė Sandra Siaurodinė