Mm.
- God morgon. - God morgon.
Väckte jag dig med mitt visslande?
Nej. Jo.
Men det gör inget.
- Det var en glad vissling. - Jadå.
Väldigt glad.
Glad att vara tillbaka här i sängen med dig.
Vet du,
jag glömde nästan att du låg där i natt.
Sen började du snarka, och jag tänkte:
-"Där har vi honom." - Jajamän.
Det kommer nog att ta lite tid för oss att vänja oss igen.
- Väntar du nån? - Nej.
Ska vi ignorera det, stanna i sängen och fortsätta vänja oss?
Ja, gärna.
Dusty, Cassie, kom ner hit!
Vi har en överraskning åt er!
Vad i helvete?
Titta vilka vi har här!
De nyligen återförenade mr och mrs Big D Hubbard.
Jösses. Ni strålar av lycka.
Nat, vad gör ni här?
Öppnade ni åt er själva?
Förlåt, D. Jag knackade jättelänge.
Vi kunde inte vänta. Vi ville vara de första att säga...
Cinque, sei, sette, otto!
Glad o-självforskning Det är eran dag idag
Vi är så glada att ni Nu är en familj idag
Från Giorgio Och Natalie
Era bästa vänner För alltid
Vi har med oss kaffe Och lite gott
Vilket härligt uppskakande sätt att börja dagen.
Ja, väldigt rart av er,
- men kanske aningen för tidigt... - Några timmar bara.
...på helgen.
Bara lugn, Cassie. Gänget får 50 procent OB.
Vill ni höra sången igen?
Vi har nog fått vårt lystmäte på den.
- Cinque, sei, sette! - Gum!
Glad o-självforskning Det är eran dag idag
Hej.
- Hej. - Behöver du låna underkläder eller...
Nej, jag bara tittar igenom alla dina saker.
Coolt.
Precis vad jag hoppades att du skulle göra när jag sov.
Hittade du nåt intressant?
Jag fann de här biljetterna till Deerfest där nån hade skrivit:
-"Första dejten med Trina." - Hurra.
- Påminn mig att inte bjuda hit dig mer. - Jag sover ju ofta här.
Jag fattar fortfarande inte att dina föräldrar sa ja.
Tja, formellt sett så sa jag att jag skulle slafa hos Rita, så...
Oj, så formellt sett en lögn.
Lögnarens återkomst.
Var fick du det här?
Det är Koltons kort.
Jag fann det i hans plånbok.
Han använde väl MORPHO när han var på Hanas förra bar.
Tänkte du berätta det här, eller...
Förlåt, ja.
Jag ville liksom hålla det för mig själv.
Det är inget magiskt, men...
Du tittade väl inte på det?
Nej, hur så?
- Får jag det? - Nej.
Om du vill, men jag tänkte inte göra det.
Jag tänker mig hellre hans potential
än får veta en specifik sak som han aldrig kommer att bli.
Allt är liksom möjligt på det här viset.
Visst låter det knäppt?
Nej, inte knäppt.
Att skriva "första dejten med Trina" på biljetten är knäppt.
Okej.
Jag trivs här med dig.
Hemma är det så kaotiskt, och hos dig är det så fridfullt och lugnt.
Det är inte sant!
Vad är det? Skrek du åt spelet?
- Vilket spel? - Jag vet inte, sportspelet?
Jag blev kickad från rinken. Igen.
- Vadå? Varför? - Jag vet inte.
Jag var inte en viktig del av teamet, sa Trevor.
- Kickade han dig? - Jävla Trevor. Han är en idiot.
Det är okej.
Jag hittar nåt annat.
Jag ska jobba mitt sista skift, hämta avlöningen
och kanske lukta på isen en sista gång.
Få höra nu om er självforskning.
Vad lärde ni er om livet och kärleken? Är ni lyckligare än nånsin?
Vad betyder det att vara lycklig egentligen?
Men som svar på frågan, ja.
Vi är lyckligare än nånsin.
- Håller du med, Cass? - Ja... jag håller med.
Ja, jag känner att jag fick ut så mycket av vår tid åtskilda.
Jag bodde på hotell en natt helt ensam,
och fick tid för läsning.
Härligt.
Jag återkopplade till gamla vänner. Jag fick en ny vän.
Bravo, Cassie.
Var det här saker du inte kunde ha gjort när du var med Dusty?
Jag menar...
Jag menar inte att jag inte kunde göra det förut. Nej...
Men liksom, jag känner att vår självforskning
fick mig att tänka på vad jag ville göra.
Vilket förstås är skälet till att jag har börjar jobba igen.
Så jag kan tjäna egna pengar.
Och vi är så glada att ha dig i vår familia.
- Tack. - Jag glömde att du är servitris.
Jag är snarare chef, så...
Åh, så spännande.
Vänta tills ni får se plattformen
som Cass och Giorgio har skapat
för Deercoming Parade. Alltså...
Just det, Cassie blir min consigliere,
min biträdande capitano.
Mina ögon och öron och högra hand.
Om du ska vara Giorgios högra hand,
får du mycket att göra.
Bara ett litet skämt om masturbation.
I alla fall, Dusty, du har också åstadkommit mycket.
- Jag återfann min kärlek till astronomi. - Och dejtade nån.
Jag hade bara varit med en kvinna.
Nu har jag varit med två.
Inte sexuellt. Bara med dig. Men inte...
Och jag förlöste en massa hundvalpar.
Kom igen.
Ja, han förlöste... Bara två...
- Två valpar. Inte en massa. - Inte en massa.
Men nog var det kaotiskt.
Coolt.
Fem och en halv vecka är inte så lång tid.
Mindre än två månader.
Skulle det inte vara sex veckor?
Det skulle vara sex veckor.
Men vi kunde inte vänta så länge innan vi förenades igen.
Så...
Och Alice, då?
Grät hon när du berättade nyheten för henne, D,
eller försökte hon förföra dig en sista gång?
Alltså, jag behövde inte berätta nyheten för henne,
för det fanns ingen direkt nyhet att berätta.
Ursäkta. Jag försöker bara förstå.
Dejtar du fortfarande Alice?
Jösses, nej. Nej, självklart...
Nej, vad jag menade var väl att...
Vi dejtade aldrig officiellt.
Så att göra slut officiellt vore fånigt.
Så du har inte berättat?
När skulle jag ha gjort det? Jag har varit med dig.
Ja, men du måste berätta, D. Tvinga mig inte att gå dit själv.
Giorgio, nej, då försöker hon förföra dig.
Raring, hon har ingen effekt på mig.
Nej då, jag ska gå och berätta.
Vid det här laget har hon nog förstått att det är över.
Men jag ska berätta. Det ska jag.
DEERFIELD ISHALL
Hallå! Sluta bete dig så där, Trevor!
Oj, du kör hårt direkt, vilket vi sa att vi inte skulle göra.
Men hej, Trevor.
Hur är läget?
Bara bra.
Frånsett att jag nästan blev överfallen när jag läste.
Du läste inte. Du kollade mobilen, din pretentiösa bluff.
Nu tar vi det lugnt.
Trevor, förlåt att jag inte svarade på ditt sms.
Gjorde du inte?
Tja, det var nog lite puerilt.
Oj, titta vem som just lär sig ordet "pueril".
Men du behövde inte avskeda min pappa för det.
- Just det. - Jacob,
avskedandet av din pappa hade inget med det att göra.
Han har brutit sig in i rinken varje morgon.
Va? Varför gjorde han det?
För att träna konståkning.
Ursäkta, vadå?
Och jag skulle ljuga, Jacob?
Nej, det är nog tyvärr ingen lögn.
Pappa ville bli konståkare när han var ung,
men han vågade inte säga det till sin pappa.
Den gamla machokulturen sitter djupt.
Får jag klippa till honom nu?
Trev, jag vill be dig om en stor tjänst.
Pappa, kom hit. Jag har goda nyheter.
Får jag tillbaka jobbet?
- Det var missledande. - Ja. Nej.
Tydligen är du skyldig till vartenda brott
mot reglerna här i rinken.
Inbrott, personligt bruk av isen, personligt bruk av ismaskinen,
och de la till några nya regler för din skull,
som eget bruk av ljudsystemet.
Jag vill lyssna på Shania Twain när jag tränar,
och jag trodde inte att nån kunde ha nåt emot det.
- Hon är helt fantastisk. - Du vet att hon är från Kanada?
Det är klart att jag vet.
Okej, ditt jobb går inte att rädda,
men jag övertalade Trevor att ge dig lite gratis istid.
Har du skridskorna med dig?
Har jag skridskorna med mig?
Jag vet inte,
tog Elvis Stojko silver vid OS i Nagano?
Ja! Det gjorde han.
Paraden börjar vid Johnson's,
går via Main Street och slutar vid Giorgio's.
Festligheterna inleds med Deerfield Highs blåsorkester,
och avslutas förstås med hjortens ankomst.
Några frågor?
Ja, hur fastnade vi för namnet "Deercoming"?
Och varför en parad? Varför?
Hana, din stygging.
För alla nya här i stan...
Deercoming-paraden är en gammal kär tradition.
Lokalt affärsfolk tävlar om priset för bästa "Bästa plattform".
Bästa plattform, kom igen.
Lägg in era röster, många har jobbat väldigt hårt i år.
Så se till att rösta.
Det är som en julparad, men istället för tomten på slutet
är det en hjort i en släde, som dras av jägare på rollerblades.
Just det.
Och hjorten kastar godis i form av hjortspillning till barnen.
Vi kallar det "hjortdroppar".
Ja, alltså, det är fullt logiskt.
Men återigen, varför?
Varför?
Är det den enda frågan du kan ställa?
Man kan lika gärna fråga varför du kom till stan
eller varför du behöll hemligheter om MORPHO,
eller varför du frestade vår kära, oskuldsfulla präst.
Så vår hemlighet är känd.
Ja, vem anade att när vi kysstes inför alla
vid en wrestlingmatch ska folk förstå?
Ignorera henne, Hana.
Hon är bara avundsjuk på alla som har nån.
Äsch!
För länge sen i Deerfield
var Deercoming signalen för att hjortjakten började.
Men nu när det inte finns några hjortar mer... är den inte det.
Just det. Och jag kommer förstås återigen
att gestalta hjorten vid paradens slut.
Tusan också.
Kanske nästa år, Sheila. Okej?
- Dusty? - Hej.
- Hej, vad gör du? - Jag bara kollar vindrutetorkarna.
Det är snart vinter.
Vet inte om de håller för snö.
- Vi får inte mycket. - Vad är det där?
- Det är nog skräppost eller... - Okej. Ge mig den.
- Du behöver inte se den. - Ge mig den.
Ja. Okej.
"Tack för att du var så schysst."
Är det här ett tackkort?
- Jag kan läsa de viktiga delarna. - Nej. Jag gör det.
"Kära Alice, tack för ditt intresse för mig.
Det har varit härligt att gå på dejter och ha mysiga pratstunder,
och även intima stunder."
Ursäkta, gör du slut med mig med ett jävla tackkort?
Jag beklagar.
Jag tänkte på ett sympatikort, men det kändes fel.
Och jag ville säga tack,
för jag har verkligen trivts under vår tid ihop.
Men...
Jag har en familj.
Ja, jag vet.
Och jag visste att du och Cass tänkte bli ihop igen.
Jag bara... Jag vet inte. Det här är ologiskt.
Ja. Jag vet.
- Alltihop är så förvirrande. - Nej.
Nej, det är ologiskt, för du fanns i min vision.
- Va? - Du fanns i min vision, Dusty. Okej?
Ja, din lilla animerade kille var med min lilla animerade tjej...
- Varför berättade du inte det förut? - För att inte skrämma dig.
Det hade varit konstigt att säga nåt sånt vid första dejten.
Ja, just nu är mycket bättre.
Du sa hela tiden att din paus från Cass var tillfällig.
Men sen...
Jag vet inte. Jag kände att vi hade en verklig koppling,
och allt hände liksom organiskt.
Jag hade förstås mina förhoppningar.
Jag vet inte.
Nu när du gör slut... i förtid förresten...
...känner jag mig som en jävla idiot
för att jag trodde att det var nåt mer.
Vad såg du i visionen?
Spelar det nån roll?
Du är ju med Cass nu.
Så vad spelar det för roll?
Jag måste åka.
Vänta. Alice, kan du inte vänta lite?
Nix. Det är parad idag,
och blåsorkestern är inte självgående.
Egentligen är de det, men...
- Alice, får jag säga en sak? - Skriv ett kort. Okej?
Herregud.
- Hade han allt det där i sitt skåp? - Extraförmåner.
Är det knäppt att jag är nervös för hans skull?
Inte alls. Jag kanske måste kräkas.
Ja. Sådan fader, sådan son.
Ja.
Ja, mr Kovac!
Han klarar det.
- Nej, tänker han göra ett hopp? - Oj.
Snyggt.
Helt sjukt, och Shania rockar verkligen.
Alltså, de där gamla godingarna...
Vadå? Hur är det?
Visst är han fantastisk?
Jag vet.
Och se så lycklig han är.
Han är som min pappa på elsparkcykeln innan han blev fixerad vid maskinen.
Jag hade en glad pappa förut.
Nu har jag, typ, en...
- Ledsen pappa? - En ledsen pappa, ja.
Båda mina föräldrar är liksom helt fångade i sina visioner.
Nu låtsas de att de är lyckliga, men det är helt klart förnekelse.
Mitt hem har varit så instabilt på sistone.
Du kan slafa hos mig ibland,
om du kommer på nån bra ursäkt.
Det är problemet. Jag vill vara med dig jämt.
Oj. Jäklar. Okej.
Det är för mycket. Alldeles för mycket.
- Förlåt - Nej, nej.
Jag fattar.
Det är toppen att jag har kommit mycket närmare min pappa nyligen, men...
...det känns mycket mer hemlikt när det inte bara är han och jag.
Så, ska jag flytta in?
Tja, kanske det.
- Här. - Ger du mig en husnyckel, herrn?
Alltså... Det är egentligen nyckeln till postlådan.
Mer en symbolisk gest.
Vi brukar faktiskt inte ens låsa dörren.
Är du säker på det här?
Nej. Absolut inte.
Det kanske är olagligt, eftersom vi inte är myndiga.
Men...
Vi kunde pröva ett tag. Om det är okej för dina föräldrar.
Alltså, det måste det vara, efter allt de har utsatt mig för.
Men jag ska fråga dem vid Deercoming.
Coolt.
Hallå, såg ni det där?
Oj, jäklar! Hur gick det, pappa?
- Ja! Perfekt timing, Big D! - Oj, jä...
Du måste se plattformen från Giorgio's Restaurant innan den rullar.
Kolla in.
Men för alla goda makter.
Hej, vad tycks?
Den drar blickarna till sig, va?
Det är ärligt talat den hemskaste syn jag har skådat.
Det är jag.
Det ser jag.
Och är skyltdockorna nödvändiga?
De var min idé.
Jag köpte dem från en butik som skulle läggas ner, Daddy Longlegs,
vars specialitet var kläder för män med kort överkropp och extremt långa ben.
Jag tänkte ställa dem i fönstren där hemma
för att skrämma inkräktare,
men jag glömde jämt var jag hade ställt dem
och de skrämde livet ur mig.
Vilket gör dem till en suverän idé för en parad.
- Ska vi slå dem ur hågen, tycker du? - Ja.
Ni borde slå dem fysiskt.
De är ju ondskefulla.
Vet ni vad? Kanske har Dusty rätt.
Vi ska ju sjunga vår Latchkey Ladz-låt ovanpå plattformen.
Det kanske blir lite för mycket.
Det ser jag fram emot.
Du blir rena spagettidrottningen.
Jaha.
Ja, du vet, att marknadsföra Giorgio's ingår i mitt jobb.
Ja.
Så, det ger folk nåt att prata om.
Ja. Det blir oförglömligt, på ett eller annat sätt.
Okej. Vi slopar skyltdockorna, Big Dog.
- Bra idé. - Jag behöver din hjälp.
De är otympliga. Hjälp mig bära dem.
Du, vi går och övar på numret.
Vi har fått till höftrörelserna nästan perfekt.
- Ja. Det gör vi. - Okej?
Har du mycket ont?
Nej, det gör faktiskt inte ont alls.
Bara jag inte rör den eller vidrör den.
Pappa, du minns väl dr Woods?
Hon är läkare och du bjöd ut henne på dejt
men hon fick ett akutfall,
och sen bjöd du inte ut henne igen? Minns du?
Jag trodde att du skulle ringa efter taxi.
Inte behöver dr Woods ta tid med det här, så upptagen som hon är.
Ingen fara alls. Det var en operation, bara.
Oj, verkligen?
Snälla, säg att du inte bara lämnade patienten.
Åh, nej då. Kära nån.
Jag blev opererad.
En inåtväxande nagel. Jag återvänder sen.
Nu ska vi titta på den där handleden.
Lustigt. Jag klarade hela konståkningsprogrammet
utan att falla en enda gång.
Men en fläck med ojämn is fällde mig till slut.
Han som kör ismaskinen borde avskedas.
Wow.
Både rolig och bra på skridskor?
En sällsynt kombination.
- Jaså? - Handleden är nog inte bruten.
Men även om den vore det skulle du återhämta dig snabbt,
för du är rätt stark vad jag kan se.
Bra att veta, för om jag behövde gipsas,
måste jag gå till en läkare som är mindre...
- ...fysiskt distraherande. - Okej, vi ska väl gå.
Pappa, vi ses vid Deercoming.
Okej, pojken min.
Okej.
Gör det ont om jag känner här?
Det är min bröstmuskel. Jag föll inte på den.
Så... det känns bra.
Big D, det verkar mest vara jag som lyfter här.
Säg bara till om de är för tunga för dig.
Nej, de är inte för tunga, bara otympliga.
Du måste hitta rätt tyngdpunkt.
Pröva att greppa i skrevet.
Ja. Vet du vad, den här är nog lite för tung.
Jag kom just ihåg en sak jag behöver göra.
Så jag lämnar det här avlånga vidundret ett tag.
Vänta, vadå? Vad kan vara viktigare än det här?
Det är ett skolärende som kräver min uppmärksamhet.
Vänta, gäller det Alice?
- Har du talat om att det är slut? - Ja.
Men jag måste fråga henne en sak till.
Försök inte. Du är med Cassie nu.
Vi har redan sjungit för er.
Ja, jag ska bara gå och prata lite med henne.
Inte så länge jag är här.
Släpp fram mig, Giorgio.
Det tänker jag inte göra.
Nej, sluta, D.
- Giorgio, sluta. - Nej.
Slå inte på skyltdockan.
- Kom igen! Sluta... - Den kan inte bli fulare!
Sluta. Nej.
Ta bort Nats spöklika sexdocka från mig.
- Kalla den inte det! - Jag slår in skallen på den!
Jag tänker inte låta dig prata med henne.
Jag var i hennes vision.
- Vänta, allvarligt? - Ja.
- Vad gjorde ni? - Hon vägrade säga det.
Jag vill prata med henne om det.
Jag försöker återfå det vanliga med Cass, men nåt återstår.
Det kanske fanns nåt där. Eller nåt växte där.
Kanske saker som jag saknade med Cass hela tiden
men inte insåg att jag saknade.
Som vadå? Var specifik.
Jag vet inte.
Med Alice är det enkelt.
När vi är tillsammans skrattar vi hela tiden,
och hon kan vara spontan.
Jag gillar den version av mig jag höll på att bli med henne.
Men det skulle falna. Det inser jag.
Det är ingen bra jämförelse, för det här är nytt.
Jag vet det och inser att jag borde gå vidare.
- Fast... - Du fanns i hennes vision.
Vilket är konstigt, för de flesta visioner är typ
saker från folk förflutna eller nutid.
Men du och Alice kände inte ens varandra när du fanns i hennes,
så det är typ en vision från framtiden.
En förvånansvärt övertygande tanke.
Men vad betyder det?
Jag vet inte, kompis.
Men om jag var du, skulle jag vilja veta det.
Jag... Jag...
- Okej. - Då kör vi.
- Fem, sex, sju... - Fem, sex, sju, åtta...
- Okej. - Det var jättebra!
Okej, och sen säger vi:
"På Giorgio's behöver du aldrig köa alls,
- för serveringen går som en vals!" - För serveringen...
Ja. Det är perfekt och sant.
- Jag vet inte. - Vad?
Min mamma är där. Hon lär göra slarvsylta av oss.
Vem bryr sig?
När pratade du senast med din mamma?
- Det var ett tag sen. - Just det.
För du bröt kontakten med henne, vilket är så sunt.
Så varför tvivlar du på dig själv än?
Jag vet inte.
Dusty sa nåt, typ:
"Du blir rena spagettidrottningen."
Typ, vadå?
- Är det vad "Kunglig" betyder? - Strunta i honom.
Men jag kan inte.
Jag kan inte.
Det är bara ett skämt, jag vet. Men det är så många skämt.
Ja.
Varje gång jag är verkligt taggad över nåt...
...stort eller smått...
...måste han komma med en nedsättande kommentar.
Vare sig det är låten eller att jag började jobba på Giorgio's,
- eller Potentialfonden eller... - Eller Historieberättarna.
Eller Historieberättarna. Just det.
Det ena efter det andra.
När man har varit tillsammans med nån i många år,
blir det tröttande.
Och ja, jag bröt kontakten med mamma,
men det fanns en del två i min vision också.
Hur jag än försöker ignorera det, finns en andra röst i mitt huvud.
Ibland får den mig att känna mig så liten.
Har rösten irländsk accent?
Alice. Vi måste prata.
- Jaha, jag repeterar just nu, så... - Är det där din mössa?
Om mössan jag bär är min mössa? Ja.
Var det vad du ville prata om?
Nej. Jag vill veta vad som hände i din vision.
- Dusty... - Sen lämnar jag dig i fred, jag lovar.
Okej, kom.
Jag har redan berättat.
Jag svävade genom luften, bara flöt med.
Ja, men var kom jag in?
Okej.
Sen var du på planet med mig.
Hur visste du att det var jag?
För att det såg ut precis som du.
Och för att du gav mig din sparkcykelhjälm.
Du satte på mig den och knuffade milt ut mig ur planet.
Du gav mig puffen jag behövde för att hoppa.
Så, jag vet inte, det fick mig att känna att du...
...att ditt riktiga jag skulle hjälpa mig på nåt sätt.
Det var därför jag sökte upp dig så envetet.
Det var därför jag jagade efter dig efter det du sa om självforskning.
Okej. Men två gånger nu har MORPHO-maskinen lurat mig.
Den sa ju att min potential var "Cellist".
En dröm jag gav upp.
Och min vision var du.
Nåt jag inte kan få.
Jag vet inte ens varför du var i min vision,
för jag finns tydligen inte i din.
Vad är det?
Det fanns nog nån mer i min vision.
Det gick ju så fort då,
men det var visst nån bredvid skidbacken.
Jag vet inte. Jag vet inte om det faktiskt var du
eller om jag stoppar dit dig nu för att rättfärdiga det jag känner för dig.
Och det var förstås innan jag fick mina läsglasögon.
Tänk om det var du? Vad kan det betyda?
Varför kan inte maskinjäveln vara mer tydlig?
Och varför får vi bara se våra visioner en gång?
Jag har sagt allt jag vet, Dusty.
Lycka till.
Mr Johnson, låt mig använda maskinen.
MORPHO? Har du ett kort till?
Vem säger att jag behöver det?
Maskinen säger det.
Jaha, förra gången sa den att den behövde våra personnummer
och våra fingeravtryck. Och det var inte sant.
Kanske inte, men det betyder inte att du...
Den sa "Fortsätt", eller hur?
Efter min vision, efter allas vision, sa den "Fortsätt".
Så det måste finnas ett sätt att fortsätta, ett nästa steg.
SÄTT IN KORT OCH BÖRJA
Okej, MORPHO, vi vill gärna fortsätta.
Dina små vaga tecknade filmer var kul,
men vi vill fortsätta med våra liv.
Så var så snäll och ge oss några jävla svar...
- Snälla Dusty. - Kan du höra mig?
Kan du höra mig, MORPHO?
Vi vill gå vidare nu, snälla du, dumma jävla maskin.
Din jävla förnicklade lyckokaka!
VÄNLIGEN SE GUIDEN
Vadå?
Vilken guide?
Åh, Dusty, vad har du ställt till med?
BASERAD PÅ BOKEN SKAPAD AV M.O. WALSH
Undertexter: Bengt-Ove Andersson