- Är det allt? - Ja, enligt observation II.
- Tillvägagångssätts? - Avvikande sexuellt beteende, enligt § 175.
Rört en annan mans penis, ömsesidig masturbering
aktiv fellatio, passiv fellatio, analsex i ett fall.
- Inget nekande? - Inget nekande.
- Vilken dom vill ni föreslå? - 24 månader, ovillkorligt.
Undertröja.
Fötter.
Okej.
Vänta här.
Vänta i mitten.
Vänta där.
Upp!
Paragraf 175 Namn: Hans Hoffman, Fånge nr: 45957
- Har du saknat mig så mycket? - Bara din kuk.
- Är det den nya böglooken? - Ja.
Du kan inte låta bli, eller hur?
- Och du är kvar än. - Inte så länge till.
Jag ska snart förhöras om villkorlig frigivning.
Hur ser oddsen ut?
Som oddsen att du skulle hamna här igen.
Då är de bra, alltså.
- Var tog de dig? - Ursäkta?
Var?
- På toaletten. - På Klappen? Mig också.
Jag vet.
- Vad vill du? - 175:orna är där borta.
Låt honom vara. - Kom. - Ni låter bli honom.
- Lägg dig inte i. - Lägg av.
Vad är det för fel på dig, bögjävel?
Sluta! Ner på marken. Ner på marken!
Tillbaka, sa jag! Upp! Sätt fart!
Stanna!
Hej, tjuren.
Är du redan uttråkad?
Kom igen, grabben.
Vi ska inte göra dig illa. Du kan inte hålla på och fly så där.
Om du gör det en gång till... skjuter de dig.
Har du förstått?
Vänta.
Nästa cell.
Röj britsen.
Namn: Hans Hoffman Brott: 175
Dra åt helvete!
Dra!
Hör du vad jag säger?
Dra åt helvete!
Hallå, vad är det som händer?
- Jag vill inte ha pervot här. - Det skiter jag i.
- Sätt honom nån annanstans. - Nu räcker det.
Upp med dig.
Gå in.
Rör du mig är du död.
Bort med tassarna.
Vad är det?
Du satt där för paragraf 175... Har jag rätt?
De deporterade er bögar också.
Störs du inte av den?
Den där...
Jag kan hjälpa dig bli av med den.
Jag kan tatuera över den.
Om du vill det... låter du mig veta.
Vad vill du ha för det?
Håll här.
Så vad vill du ha?
Vad ska jag tatuera över den?
Du måste berätta vad du vill ha.
Vad som helst. Gör det bara.
Var det så jävligt där, som jänkarna säger?
Jag pratar inte engelska, men man hör ju en del.
Vad är det?
Det är från när jag var ung och dum.
Det är min första. Man kan fortfarande se vad det är.
Nattvakten!
Visa era ansikten.
Hur lång tid fick du för det där? Jag menar för det du sitter här för.
- 18 månader. - Bra, då har vi tid att göra färdigt den.
Jag har bara fyra kvar.
Det är det som är kvar. Jag har redan suttit av 14.
Så de satte in dig direkt efter koncentrationslägret?
Allvarligt?
- Jag kan inte föreställa mig... - Vadå? Koncentrationsläger?
Nej, ett liv utan brudar.
Då är det bara att vänja sig.
Jag tänker inte stanna här resten av livet. Inte en chans.
Du har ingen aning.
Jävla bög!
Gör om.
Vem har gjort det?
Vad är det här?
Det är mina.
Gå på.
Hallå.
Hälsningar från Viktor.
Upp!
Stäng dörren.
Försiktigt. Ingenting är gratis här.
- Hur lång tid fick du? - 12 månader.
- Och du? - Mer.
Vad gjorde du... på utsidan, menar jag?
Lite av varje... tills det var dags att sy igen.
Jag är lärare.
Lärare?
- Och vad lär du ut? - Tyska och musik.
- Spelar du musik? - Jag spelar fiol.
Fan! Kommer de låta dig undervisa igen, nu när du är pervers?
Jag vet inte.
Jag måste fortsätta jobba.
Vänta... Vad gör du senare?
- Vad? - Ikväll?
Vad menar du?
Gå inte upp i natt.
Vadå?
När nattvakten kommer.
Stanna kvar i sängen.
Gör det bara.
Visitering!
Alla ska upp - vi räknar er.
Upp med dig, eller så sparkar jag upp dig!
Kom igen, grabben! Upp med dig!
Klä på dig.
Snabbare!
Vänta!
Gå in.
Inte det bästa stället.
För en dejt?
- Gör det du här ofta? - Vadå? Knullar?
- Nej, så här. Här. - Nej.
Inte så ofta.
Och på Klappe? Går du dit ofta?
Ja, ganska ofta.
Jag sa till dem att du tvingade dig på mig.
- Till vem? - Till polisen.
Ja, gjorde jag inte det?
Vad var det som hände då?
Jag sa att du tvingade mig.
Men de trodde dig inte, va?
Tydligen inte.
Kan du göra det igen?
Du får vara överst.
Rör på er.
1969, fy fan!
Vet du att han knullar barn?
- Varför tror du det? - Han är ju lärare.
- Så det betyder att kan knullar barn? - Man vet aldrig med såna.
- Är du svartsjuk? - Nej, jag är bara orolig.
- Är du? - Varför skulle jag inte vara det?
För min skull?
- Vad är det för en min? - Se på dig själv.
Vad är det med mig...? Ut med språket.
Alla vet att du pundar.
Jag har kontroll på det. Se till att ta hand om dig själv.
Inte bara för din skull, utan för hans skull också.
Släpp ut mig!
Hallå!
Jag vet att ni kan höra mig!
Ni har ingen rätt...
Släpp ut mig, svin!
Upp!
Upp med dig!
Sätt fart, ditt svin!
Kom!
- Vart tog de dig? - Till hålet... Inget att tala om.
- Varför ska du alltid hålla på sådär? - De har ingen rätt...
Ja, då så.
- Var bor du? - På andra våningen.
- Vilken cell? - 163, tror jag.
- Ensam? - Ja.
Arbetar du?
På taket.
På taket?
- Vad fint. En massa frisk luft. - Vad är så fint med det, Hans?
Oroa dig inte. Vi tar oss igenom det här.
- Vi? - Ja, självklart, vi.
- Gå nu, Hans. Vakten kollar in oss. - Låt honom göra det.
Ni två! Ni får inte umgås med varandra.
- Vi pratar bara. - Hoffman, stanna. Stanna!
Ingen mer rastgård för dig. Sätt fart.
Sätt fart!
Det var en fyra, eller hur?
Nu måste jag besluta hur jag ska spela.
Din tur.
Upp med er. Det är mat.
Jag visste att det var du.
Jag hade glömt hur illa den såg ut.
Har du en cigarett?
Du skicka inga... Du skickade aldrig några.
- Och du kan fortfarande inte uttrycka dig. - Kom igen, du skulle ha skickat.
Kom igen, ge mig en.
- Världen är liten, eller hur? - Är du fortfarande här?
Och du, då? Är du fortfarande pervers?
Kan du ge den här till nån?
- Det beror på. - 1-6-3 på andra våningen.
- Vem är där? - En vän.
- Snubben från rastgården? - Gör du det eller inte?
- Jag har inte access dit. - På rastgården, då?
Du vet att jag inte vill synas med en 175:a.
Det är bara en bok, för fan.
Ledsen, jag måste dra.
De här jävla drogerna vi får.
De blandade det i maten under kriget.
De blandar skiten i saltet.
Man känner inte smaken.
Man märker inte. Jag säger det för att du jobbar i köket.
Alla måste ju äta.
Hans?
Hans.
Jag gör det för din skull.
Men du måste göra nåt för mig.
Självklart. Vad ska jag göra?
Du skulle kunna hjälpa mig med en grej.
Vadå?
- Spelar du dum med flit? - Vadå?
Vad är det du sitter här för?
- Absolut inte. - Men du gillar ju det.
- Men jag suger inte av vem som helst. - Glöm det, då.
Viktor.
Viktor!
1-6-3.
Den är från Hoffman.
Käre Oskar,
Igår ropade jag ditt namn, men jag antar att du inte hörde mig.
Jag saknar dig oerhört.
Så jag plitar ner ett meddelande och hoppas du kan tyda det.
Oroa dig inte. Vi kommer att klara av det här.
Det är jag säker på.
Det lovar jag dig.
Jag skulle älska att ha dig i min famn. Höra din röst.
Vill du träffa mig? Jag vet ett sätt.
Stanna.
Min gudagåva.
- Vill du ha min jacka? - Nej.
- Vad händer nu? - Vi får väl se.
Vad ska vi göra?
Allt! Allt det vi vill.
- Som förra gången? - Vi hade otur.
- Vi hade bara otur. - Nej.
- Det händer oss överallt. - Nästa gång är vi försiktigare.
- Lämna aldrig lägenheten igen? - Det är okej för mig.
Vi kan inte leva tillsammans, Hans.
Jag klarar inte det här.
Då reser vi bort?
- Bort? - Ja.
- Vart då? - Till DDR.
- Till DDR? - Ja. De låser inte in oss där.
Vill du fly till Östtyskland? Till DDR?
Hans...
Kom hit.
Jag älskar dig.
Käre Hans!
Naturligtvis älskar jag dig också. Mer än något annat.
Men vad ska jag säga... Jag plitar ner bokstäver i en bibel.
Som om inte det var dumt i sig. Du läser säkert inte det jag skrivit
eftersom jag inte kan komma på ett sätt att få in boken i din cell.
Jag kan inte komma till dig och du kan inte komma till mig.
Det är vårt problem. Det är framför oss i svart och vitt med hål i.
Vi kan inte vara ihop. Det vet du, men du är bra på att lura dig själv.
Utan dig hade det aldrig varit ett vi.
Du hittade mig och genom dig hittade jag mig själv.
Minns du dagen vid sjön?
Och jag som inte ville det.
Men du brydde dig inte, för du är helt orädd.
Du sa en gång att du var överraskad att du fortfarande lever.
Det är precis så jag känner.
Vattnet i sjön var iskallt. Jag vet inte om vi nånsin framkallade rullen.
Sitter den kvar i kameran?
Ur vägen. Släpp fram mig.
Gå tillbaka till arbetet.
Vänd på honom.
Andra sidan.
Han andas inte.
Hoffman.
Ut.
Var är han?
- Var är Oskar? - Han är inte här längre. Han är borta.
Vadå? Vart har de fört honom?
De har inte fört honom nånstans. Han lämnade genom sidodörren.
Han hoppade från taket i går.
Hoppade från taket?
Ju högre man flyger, ju hårdare faller man.
- Din eller min tur? - Din tur.
Hans?
Låt mig vara. Stick!
- Gå iväg! - Kom hit.
Vad är det som händer? Nu räcker det.
Det räcker, sa jag.
- Kom! - Dra åt helvete!
Vad i helvete!
Upp!
Släpp mig! Era hjärtlösa svin!
Era svin!
Herr Giese, ni vittnade att ni blev tvingad att delta i de akter ni anklagats för.
- Är det korrekt? - Ja.
Vi har ett skriftligt erkännande från herr Hoffman, där han bekräftar det.
Ert fall kommer att läggas fram för domstolen.
Varför gör du det här?
Det var ju det du ville.
Nej.
Jag... Inte på det här sättet.
Det finns inget annat sätt.
Du hör inte hemma här.
Och du?
För mig spelar det ingen roll. Men du är ju lärare.
- Så det är över mellan oss? - Det har aldrig varit nåt.
- Är du beredd? - Ja, det har jag varit i 20 år.
- Ska du äntligen dra? - Det kan du ge dig fan på.
Jag skickar ett vykort.
- Vem är på tur? - Viktor Bix.
Hans tredje prövning. Har någon något på honom?
- Jag har inget. - Inte jag heller.
Jag måste pissa. Jag måste verkligen göra det.
- Du kan inte mena allvar? - Jag kan inte hjälpa det.
Bix!
Bix, skynda dig!
Din jävla idiot.
Vad gör du här, Hoffman?
Mysigt.
Det är verkligen mysigt här.
Som ett riktigt hem.
- Ge tillbaka den. - Är du säker på att du vill ut?
Lämna mig i fred och dra åt helvete.
Jag kan hjälpa dig, Viktor.
Om du vill det.
- Bara för att du är en sån expert. - Som du på tatuering.
Jag behöver ingen hjälp.
Inte från dig.
Okej...
Jag ska se vad jag kan göra.
- Precis som i gamla dagar. - Förutom att du inte spöar mig.
Vänta bara.
Låt mig vara.
Vad ska det tjäna till?
Vem bryr sig om jag är ren eller inte?
Jag bryr mig.
Det är kanske inte meningen att jag ska komma ut.
Jag sköt ihjäl killen. Det hände så snabbt.
Du har aldrig frågat.
Alla dessa år och du har inte frågat.
Det är lustigt...
Under hela jävla kriget dödade jag inte en själ.
Men när jag kom hem gjorde jag det. I mitt eget sovrum.
Det är ödets ironi, eller hur? Är det inte så det kallas?
- Ödets ironi. - Ja...
Ja, ödets ironi.
Det är ordspråket.
Och Rita...
Hon hette Rita. Hon tittade på mig...
som om hon inte kände mig.
Skräckslagen och rädd... med blodstänk i ansiktet.
"Vad har du gjort?" sa hon.
Jag? Hon frågade mig vad jag gjort.
Jag ville bara att hon skulle vara tyst.
Jag älskade henne, det gjorde jag verkligen.
Ge den till mig.
Ge tillbaka den!
Du är en sån jävla skitstövel.
- Jag är inte sån. - Jag vet.
Låt mig vara då. Varför står du fortfarande kvar?
Och nu de första bilderna.
I förgrunden ser vi delar av rymdkapseln.
Och här... Armstrongs fot.
Armstrong står redan på plattformen. Och vi hör Houston säga:
"Neil, vi ser hur du klättrar nedför stegen."
Jag trodde det skulle vara mer spännande.
- Med rymdvarelser, eller vad? - Ja, hurså?
Ja, varför inte.
Man vet ju aldrig. Ingen har ju varit där förut.
PARAGRAF 175
LAGEN UPPHÄVS
Vad är det?
Vi rymmer härifrån.
- Rymmer? - Ja.
- Vart då? - Vart som helst. Ryssland.
- Ryssland? - Ja. Vart du vill.
- Hur då? - Ingen aning. Du är ju experten.
- Ska du vara på rymmen? - Det har jag varit hela livet.
Jag skulle inte sitta här och ruttna om jag kunde glida ut.
Vi sitter fast här. Det är så det är byggt.
Varför skulle jag annars vara kvar? Kan du säga mig det?
- Du har aldrig försökt. - Det finns ingen väg ut!
Vad är det här?
Är det ett skämt? Var har du fått den här ifrån?
- Är det sant? - Jag är laglig nu.
Är det möjligt?
Jag menar, de kan inte bara upphäva en lag.
Kan de det?
Men...
Det är ju bra. Du får komma hem.
Ja.
Och jag kommer inte tillbaka.
Sluta.
- Gillar du den? - Mm.
- Ser du vad det är? - Ja.
Kom igen. Nu går vi.
Säg inte farväl. Det betyder otur.
Hoffman, skicka mig cigaretter då och då.
STORA FRIHETEN
En shot.