SAINT-MARTIN-KANALEN, PARIS
När du ringde mig från London nämnde du en kvinna.
Nej, det tror jag inte.
Du tror väl inte att jag är dum?
Du sa: "Hon är inte intresserad av pengar." Vem är hon?
Alison Rowdy.
Alison?
- Din Alison? - Ja, Alison Rowdy. Precis.
Kontaktade du Alison när du var i London?
Jag har alltid haft koll på henne.
Hon behandlade dig som skit och du går tillbaka till henne?
Jag trodde du skulle vara mer förbittrad.
- Hon var den enda som kunde hjälpa mig. - Hjälpa dig?
Hon byggde ett nytt liv genom att vittna mot dig.
Och hon beskyllde dig för den där rödhårigas död.
- Du borde hata henne för det. - Vlado!
- Vad fan är det? - Stick härifrån!
Vad är hans problem?
- Kom igen, sätt dig. - Du kan inte göra så mot mig.
På sätt och vis hatar jag henne.
- Kan vi få en till, tack? - Ja?
Tack.
Oroa dig inte, jag har gått vidare.
Hon har förändrats. Gått upp i vikt, blivit gammal.
Hon är inte som hon var förr.
Här.
Den rödhåriga hette Nathalie.
Jaså?
Får jag ge dig ett råd?
Lita inte för mycket på Alison. Sluta spela dum.
Här.
Hennes telefon.
Vad tror du jag håller på med?
Inget.
Min älskling.
Du behöver sova.
Du vet det där vi sa att vi aldrig skulle göra?
Vi borde göra det.
Låt oss gifta oss.
Jag vet, jag vet, jag vet.
Raring, jag älskar dig.
Och tanken på att vara utan dig är...
Jag älskar dig.
Du ser lite bakis ut.
- Jag mår uselt. - Ja.
Jag kom direkt hit efter Chien Noir.
- Direkt hit? Verkligen? - Ja, jag lät personalen jobba hela natten.
Vi hittade nåt som kanske intresserar dig.
Jaså?
Kom och titta.
Sätt igång.
Samirs fru?
- Myriam Hamza. - Ja?
Hon tog den vanliga rutten. Syrien, Turkiet, Grekland.
Hon visade sina papper. Det var så vi hittade henne.
Hon bad att få stanna i Schengenområdet.
De flyttade henne sen till Belgien.
Vi hittade hennes telefonnummer och kollade hennes samtal.
Det finns ett nummer hon ringer dagligen. Det är förmodligen Samir.
Vi går och tar en kopp kaffe. Jag behöver det.
Ännu oklart vem som är ansvarig för denna incident...
Nästan klart.
...i väntan på fortsatt utredning.
Enligt ögonvittnen var ambulanser på plats inom några minuter.
Jag skriver ut lite smärtstillande.
Tack, doktor.
Du hade en tuff natt, eller hur?
En grundlig utredning utförs nu av den brittiska transportpolisen.
Jag kommer tillbaka i morgon.
- Okej? - Tack.
Oroa dig inte. Hon läker fint. Hon kommer att repa sig.
Premiärministern har uttryckt sitt deltagande...
Tack, doktorn. Vi ses i morgon.
...och har visat sin respekt för offren och räddningstjänstens insatser.
Sextonårige Kevin Abbot dog av sina skador
på St. Callums sjukhus tidigare i dag, vilket ökar dödsantalet till fyra.
- Andra offer... - Jag är så ledsen, raring.
...är ännu i kritiskt tillstånd.
Pendlingståget närmade sig stationen i King's Cross
när det kolliderade med ett avgående godståg...
- Vill du ha kaffe? - Nej, tack.
Om vi kan tala allvar i två minuter, det finns två team.
Å ena sidan jag, som försöker hitta hackarna,
och å andra, de som försöker döda dem.
Så, vad försöker du säga? Vill du backa ur uppdraget?
Nej, men vi vet båda att Samir dör om jag hittar honom.
Är det vad du vill? Är det din klients order?
Min klient är Didier Taraud.
Han är chef för Élyséepalatsets nationella säkerhetstjänster.
Insatsstyrkan som ska fungera som motvikt till "supermakterna" i DGSE.
Har du nån info om honom?
Han är intelligent, ambitiös, administrationsexamen, finansinspektör.
Han älskar pengar.
Att han inte valde den privata sektorn.
Han hade tjänat tiofalt.
Så, vi kan inte göra nåt.
Det är skyddat av TrueCrypt och omöjligt att öppna.
Vad var det jag sa?
Okej. Du måste hitta Samir.
Här är en ny identitet och täckmantel.
Åk till Bryssels och hämta hit Samirs fru. Då lär han komma.
Sabine Louseau, Tarauds älskarinna.
Hon jobbar för EU-kommissionen.
Hon tar tåget från Gare du Nord till Bryssel i eftermiddag.
Åk och prata med henne.
Luska ut om Taraud spelar på båda lagen.
Förlåt, men ditt jobb låter uselt.
Okej?
Jag är inte här för att bli dödad.
Så med tanke på riskerna och det moraliska dilemmat...
Moraliska dilemmat? Vilket dilemma?
Jag tvingades kontakta Alison igen.
Ja.
För att se hur fet och ful hon har blivit?
Lägg av. Nåt intressant i den här?
Bara värdelösa bilder.
Hon har antingen ett fläckfritt register eller så är hon väldigt försiktig.
Hur som helst, som jag sa.
Jag fick betalt för ett jobb, men nu har jag visst två.
Så jag måste få mer betalt.
Ursäkta.
Mamma?
Är det du?
Såklart det är, din skit.
Jag skulle inte åka utan en liten souvenir av dig.
Varsågod, sök hur mycket du vill.
Mamma, nej... Vänta lite, mamma.
Oroa dig inte, få inte panik.
Jag kommer. Jag tar tåget till Bryssel. Det kommer inte att förstöra dina planer.
Har du hittat Samir? Är det där han är?
Nej.
Jag vet inte.
Jag ska prata med hans fru. Hon kanske berättar det för mig.
Är du där med nån?
Mamma.
Sluta. Var inte svartsjuk, okej?
Okej, toppen. Jag kommer till Bryssel i eftermiddag.
Ring mig så fort du hör nåt.
Jag älskar dig, mamma.
- Män och deras mammor. - Ja. Hon är inte ung längre.
Varför dröjer det så länge?
Jag vet inte vad han sysslar med.
- Så du ska också till Bryssel? - Ja.
Jag med. Tåget verkar försenat. Har du märkt det?
- Ja, väldigt försenat. - Hej.
Hej, en kopp kaffe, tack.
- Två, tack. - Två? Ska bli.
Och en pain au chocolat.
Och en croissant.
Absolut.
Jag håller igen.
EUROPE AID
- Jaha, du arbetar för... - Ja, jag arbetar för dem.
Eller jag arbetar med dem.
- Jean-Marc. - Sabine.
Så lustigt. Min mamma heter Sabine.
Vilket sammanträffande.
Ödet.
Vi håller tyst om resan tills jag pratar med premiärministern.
Åk bara till Bryssel och få avtalet i lås, okej?
Och Gleason? Han lär korsfästa oss.
För helvete, Mark. Har du några bättre idéer?
Människor dör.
Jag sover dåligt om natten. Sover du okej?
Nej, inget vidare.
Tror du jag gillar att skicka er med mössan i hand till Bryssel...
Premiärministern besöker den stackars pojkens föräldrar i eftermiddag.
Du kan kanske prata med honom där, utan Gleason.
Det är faktiskt en bra idé.
Lycka till.
BRYSSEL - MIDI STATION
Här.
Jag är här i... Jag vet inte hur länge.
- Tack. - Jag är ledig när du vill.
Det vill jag inte missa.
- Bor du på hotell... - Nej, jag har en lägenhet här.
Jaha, okej.
- Jag borde nog ta mina väskor. - Förlåt.
Äter du cramique, craquelin och allt det där?
- Nej. - Vet du vad det är?
- Nej. - Då borde vi gå och äta craquelin.
Såg du hur de delade in oss i grupper? Nu går vi.
EXPEDITION
Goddag. Hej.
Jag söker fru Hamza, Myriam Hamza. Hennes asylansökan har beviljats.
Okej.
Här har vi henne.
Hon anlände i går. Så hon sitter nog fortfarande i karantän.
Okej, tack.
Hej. Expeditionen, tack.
Får jag se er bricka, tack?
Det är där borta.
- Där? - Ja.
Myriam Hamza är där borta.
Fru Hamza, äntligen har jag hittat dig.
Min arabiska är lite rostig.
Jag heter Lounès Cordier.
Men viktigare än så, hur mår ni? Hur är det med hälsan?
Jag mår bra, tack.
Gud vare tack.
Och er son? Hicham?
Han mår bra, Gud vare tack.
Gud vare tack.
Talar ni franska?
Franska?
- Nej. - Okej.
Då så, fru Hamza, om ni inte misstycker så fortsätter jag på engelska.
Okej.
Så,
ni har ansökt om asyl i Frankrike,
för er och er son Hicham,
men jag ser ingen ansökan för er make.
Han är inte med mig.
Okej. Vet ni var han är?
Nej.
Ingen fara.
Det gör inget. Det är inget problem.
Jag ska föra er och er son till Frankrike nu,
så tar vi hand om er make senare.
- Det är inget problem. - Nu? Vill ni åka nu?
Fru Hamza.
Myriam.
Trivs du? Är du tillfreds?
Lyssna, du har beviljats asyl i Frankrike,
vilket betyder att vi kan hitta ett hus åt er och ett jobb åt din make.
Men stannar du hellre här så är det okej.
Nej. Jag vill inte stanna här. Jag vill åka till Frankrike.
Men?
Vad? Godtar inte er make det? Är det så?
- Ja? - Jag vet inte.
Har du ett nummer eller en e-post?
Kan du kommunicera med din make?
Jag har ett nummer.
Jaha, men då så.
Gå och ring din man nu, så väntar jag här. Okej?
- Okej. - Okej.
Kom du inte fram?
Vi... vi har...
...ett system.
System. Jag lämnar meddelande. Han ringer upp.
Jaha, men tyvärr måste du bestämma dig nu.
Jag kommer. Vänta på mig, snälla, sir?
Jag går och hämtar min son.
Du kan kalla mig Lounès.
Tack, Lounès. Ni är väldigt vänlig.
Då så.
Jag ska gå...
EUROPEISKA KOMMISSIONEN, BRYSSEL
Fröken Rowdy, hur står det till?
Sabine Louseau, herr Vandermeers kabinettssekreterare.
- Mr Bolton. Trevligt att se er igen. - Detsamma.
Den här vägen.
Kommittén sammanträder redan, men jag lyckades klämma in er.
Klämma in oss i en kommitté? Vi är inte här för att förhandla.
Vi är här för att skriva på versionen som redan förhandlats fram.
Det var två år sen.
Vår minister försäkrades av Vandermeer att avtalet skulle signeras i dag,
med samma villkor.
Våra brittiska vänner. Vill alltid äta kakan och ha den kvar.
Vi vill träffa herr Vandermeer nu, tack.
Han är dessvärre i Berlin.
Fru Louseau, ni verkar vilja komplicera saker.
Jag ber er bara att respektera proceduren, fröken Rowdy.
EU är ingen självbetjäning.
Mark!
- Vi kan inte bara gå härifrån. Hon ljuger. - Ja, självklart ljuger hon.
Och vem fan är hon egentligen?
Varje gång jag kommer hit är det nån donna i Chanel
som säger att de ska klämma in mig.
Självklart ljuger hon.
Men varför?
Som hämnd för vårt utträde, såklart.
Så småaktigt. Som ett svartsjukt ex. De hämnas och hämnas.
Jag har ett möte.
Hotellet ligger åt det hållet. Det andra på vänster sida.
DUNKERQUE, FRANKRIKE
- Hej, hur mår du? - Hej.
Det här är Samir. Från Syrien.
- Säg hej, Samir. Säg hej. - Ett ögonblick.
- Säg det. - En sekund.
Hej, Samir.
Han är på telefonen.
Hur många bor i ert tält? De ger oss inte...
Gud vare med dig.
- Fru Hamza? - Ja.
- Myriam Hamza? - Ja.
Era vaccinationer är inte giltiga. Ni måste bli vaccinerad.
Nej, jag blev vaccinerad i Grekland.
Det räknas inte. Vi måste ta er till sjukhuset.
Nej... Kolla igen.
Nej. Sjukhuset, nu.
Hej, det är Myriam.
Jag kan inte svara just nu så lämna ett meddelande.
Jo, vi ska ta er till sjukhuset. Kom nu.
Nej! Hjälp mig.
- Hjälp mig! Hjälp! Nej! - Sluta. Gå nu.
Sluta!
- Gå. - Hjälp! Hjälp!
Sluta! Låt henne vara! Sluta!
Människosmugglare! Människosmugglare!
Stoppa dem!
Kräk!
Svara, Myriam.
- Vilka var de där männen? - Jag vet inte.
Min man har en del problem.
Vad? Vad för slags problem?
Lounès! Lounès!
Vakna!
Min älskling.
Gabriel?
Lounès är skadad.
Lounès?
Det är jag.
Jag behöver dig.
Var är du?
- Jag behöver låna den. - Okej, men...
Okej, visst.
Välkommen till Antropa.
God eftermiddag, herr Bolton. Den här vägen, tack.
Herrn?
Hej, Mark. Hur mår du?
Två kaffe, tack.
Ja. Okej.
Okej.
Okej. Vi ses.
Bob, har du blandat in mig i brittiska dödsfall?
Så du är inte här för att tala om hur du sabbade avtalet med kommissionen.
Jag ställde aldrig upp på det här.
Jag gjorde min insats på centret. Det skulle vara allt.
Var inte naiv.
Vi betalar inte för små insatser. Vi vill ha rubbet.
Civila och militära kontrakt med den engelska regeringen.
Så kraschen var planerad.
Inte ursprungligen.
Men efter att syrierna hackade oss var vi tvungna att öka pressen.
Åh, herre jävlar.
Okej. Jag har fått nog.
Vi har betalat dig nog för att du ska vänta några dagar till.
Glöm det. Jag drar mig ur!
Och om nåt händer mig,
så finns det en mapp med all information redo att skickas till myndigheterna.
Smickra inte dig själv. Du är inte den första som lämnar oss, Mark.
Lounès är där.
Bli inte alltför uppjagad.
Kom.
Vart är vi på väg?
Är ni två tillsammans? Han sa att han hette Lounès.
Han heter Gabriel.
Så han ljög.
Jag har inte fått asyl i Frankrike.
Gabriel ljög för att skydda dig.
Din man har väldigt viktig information.
Han är i fara, och du med.
Du. Vem är du?
Mitt namn är Alison. Jag arbetar för brittiska regeringen.
Vi ska skydda er och er make.
Och nu, vart är vi på väg nu?
Lita bara på mig.
Du måste lita på mig. Okej?
Vi är nästan framme.
Hej. Alison Rowdy i 305.
Jag undrar om ni möjligen har ett rum åt min vän här.
Vi är ganska fullbokade, men låt mig se vad jag kan göra.
Tack.
Kan du ställa den där borta, tack?
Var det allt, mina damer?
Ja, tack.
Är det här okej för dig?
Allt kommer att bli bra.
- Kom. Ta det långsamt. - Jag är okej.
Vänta, jag gör det.
Är du okej?
Ring din man.
Säg att du är i knipa.
Be honom ringa mig. Skynda dig!
Okej, okej.
- Och ta sen ur batteriet. - Okej.
Tack.
Vet hon var Samir är?
De har en kod.
Hon lämnar ett meddelande på en telefon och han ringer upp på en annan.
Borde du inte söka läkarvård?
Vill du inte leka doktor med mig längre?
Ta tag i dem och vrid en aning.
Det är som en liten krok. Du måste ta ut kroken.
Försök få ut den utan att riva upp allt.
Förstår du?
Desinfektera lite samtidigt.
- Okej. - Snälla.
Gör det.
Vad är det för fel?
Är du rädd?
Kom igen.
Så där, ja.
- Vrid den nu. - Vänta.
- Kom igen. - Nu gör vi det här.
Okej.
- Fick du tag om den? - Ja.
Har du den?
- Är det en kvar? - Ja.
Gör det.
Aj, helvete!
Kan du sitta ner i två sekunder?
Jag vet inte hur du känner nu...
Jag förmodar att du avskyr mig.
Vad jag försöker säga är att jag inte vill tänka på allt det där längre.
Jag försöker glömma allt och gå vidare. Och du är inget lyckligt minne.
Jag har varit tillsammans med nån i fem år och vi ska gifta oss.
Men...
...känner han till allt?
Nej.
Och du älskar honom?
Ja. Oerhört mycket.
"Oerhört"?
Han måste vara godhjärtad då.
Är det dumt att vara godhjärtad?
Jag försöker säga att jag har förändrats.
- Tror du människor förändras? - Jag hoppas det.
Jag hatar kvinnan jag var, sakerna som hände.
Det var väl en olycka?
Oavsett vilket så är det för sent.
Vi kan inte vara vänner. Eller nåt annat.
Självklart.
Bra jobbat.
Ja, Hicham. Lugna dig.
Vad försöker du säga?
Hej.
Vad försöker du säga?
Ja.
Du lugnade honom. Tack.
Gud välsigne honom.
Richard.
Vad är det?
Richard?
Det händer igen. Ännu ett dataintrång.
De har fullständig kontroll över elnätet.
Har vi ett avtal?
Nej, inte än.
Få det i lås.
Här kommer den elaka jävla häxan från väst.
Herr Vandermeer är fortfarande i Berlin.
Då vill vi ha ett kontaktnummer, tack.
Jag var kanske inte tydlig när vi talades vid senast.
Alison, kan du ge mig och fröken Louseau ett ögonblick, tack.
Ni kanske tror att ni har blankofullmakt för att fatta såna här beslut,
men när er chef får höra att ni hindrar avtalet
som vi har förhandlat om i sex månader...
- Herr Vandermeers kontor, tack. - Självklart.
Det är här borta till vänster.
- Tack. - Inga problem.
...måndag morgon kl 09:30.
Hallå. Ursäkta mig.
Herr Vandermeer?
Alison Rowdy. Richard Banks privatsekreterare.
Förlåt. Ja, ja.
En sekund.
Jag trodde att ni hade åkt.
Ett problem med villkoren, sas det.
Det har nog skett en liten kommunikationsmiss.
Vi måste gå med i den europeiska skölden igen snarast.
Då så, jag förbereder dokumenten.
Jag kan vara redo att skriva på kl 20:00 i kväll.
Perfekt. Vi ses då.
Toppen.
Vi har tur. Herr Vandermeer är tillbaka från Berlin.
Hon är Richard Banks rådgivare.
Du vet, Boltons följeslagare.
Vet du hennes namn?
Alison Rowdy.
- Tror du hon genomskådade det? - Att jag försökte blockera avtalet?
Ja. Helt klart.
Vad ska jag göra?
Jag vill inte att du är där när de kommer för att skriva på.
Det hindrar dem inte från att skriva på.
Jag satte in en enorm summa pengar på ett schweiziskt bankkonto åt dig.
- Tala inte till mig på det viset. - Sluta då.
Det är inte över än. Du kan inte närvara i kväll på grund av din son.
Och du låter Vandermeer ta hand om britterna på egen hand.
Ta tillbaka pengarna. Jag vill inte ha dem.
Bryr du dig inte om Pierre då?
Att göra ett oplanerat barn är en lyx, min kära.
Vem är idioten du skickade till Bryssel? Han förstod uppenbarligen ingenting.
Är det nåt problem?
De lyckades boka en tid för att skriva på pappren i kväll,
och jag kan inget göra.
Hur ska jag kunna betala med så kort varsel?
- Sabine! - Jean-Marc.
Snällt av dig att komma ihåg mitt namn.
Jag behöver verkligen en drink. Vad sägs?
Det var trevliga nyheter.
Ses om en timme?
Visst.
Vi ses då. Jag skickar adressen.
Det finns inga kameror i rummen, bara i korridorerna.
Men titta.
- Är det Delage? - Ja.
Så han utnyttjade kaoset från kraschen för att smyga in och döda honom?
Det hade varit behändigt, men nej.
Walid dog av succinylkolinförgiftning.
Ett långsamverkande förlamningsmedel som försätter offret i koma.
Han slutade andas 24 timmar senare.
Så han var redan döende?
Det är en sak till.
Alison.
Vänta.
Vi var tillsammans en trappa ner.
Hon fick ett samtal från Banks,
gick upp för att besöka Walid för att hon visste att han var på samma sjukhus.
Och sprang på Delage.
De är där inne tillsammans i exakt 45 sekunder.
Vad?
Hon kan inte ha vetat att det var han.
Walid har just dött.
Delage skyndar ut och Rowdy stannar kvar i rummet.
Herregud.
Så hon nämnde inte att nån annan var i rummet?
- Hur mår du? - Bra.
Det måste ha gjort ont. Och jag trodde att jag hade en dålig dag.
Det är inget. Bara privata saker.
- En till. - Okej.
Jag struntade i att han var gift. Jag blev fascinerad av honom.
Jag ville ha allt han kunde ge mig.
Jag kunde inte få nog av hans värld. Dumt, eller hur?
Nej.
Jag var i samma sits under en tid.
Det fick mig att göra mycket dumt.
Sen förstod jag att man inte har många val i den situationen.
Man lämnar den eller går under.
- Lyckades du? Klippa banden helt? - Ja.
Det betyder inte...
...att mitt hjärta inte värker när jag tänker på henne. Men det är nostalgi.
Träffar du henne ofta?
Nej. Nej, nej.
Det går inte.
Men jag har ett barn med honom.
Det visste jag inte. Har du ett barn?
Skål för barn. Som tillhör andra.
Hej. Du har nått Mark Bolton.
Jag kan inte svara just nu, men vänligen...
Kan ni vara snäll och ringa herr Boltons rum?
Rum 105, ja?
Ja.
Vänta, låt mig ta den.
Tack.
Gentleman.
- Får jag sitta bredvid dig? - Ja.
Kör!
Mark!
Vad fint!
Barnflickan sover där borta.
Vänta.
Såg du honom definitivt gå in i huset?
- Ja. - Okej.
Han har säkerligen inte försvunnit.
- Gerry. - Ja.
Du har väl inte sett Mark Bolton? Fröken Rowdys kollega?
- Nej, sir. Tyvärr. - Tack.
Förresten, Sabine bad om ursäkt för att hon inte kunde vara här.
Nånting brådskande kom upp. En privatsak.
Ursäkta mig.
Fröken Rowdy, mår ni bra?
Undertexter: Kristina Donnellan