TILL ALLA DEM VARS HJÄRNOR FÖRTVINAR FÖRE DERAS HJÄRTAN
-Allt är klart. -Okej.
-Vill du ha lite vin? -Ja.
Stopp! Tack.
Skål.
-Visst är livet en dröm? -Ja.
Livet är en dröm i en dröm.
-För oss. -För oss.
Vi är så lite
Min vän rosen
Sa det till mig i morse
Jag är född i gryningen
Döpt med dagg
Jag blommade ut
Lycklig och kär
I solens strålar
Jag slöt mig på natten
Och vaknade gammal
Ändå var jag så vacker
Den vackraste
Av alla blommor i trädgården
Vi är så lite
Min vän rosen
Sa det till mig i morse
Inför guden som skapat mig
bugar jag mig
Och jag känner att jag faller
Jag känner att jag faller
Mitt hjärta är nästan naket
Jag har en fot i graven
Jag finns inte längre
Du beundrade mig i går
I morgon kommer jag att vara aska för evigt
Vi är så lite
Min vän rosen
Dog i morse
Månen i natt vakade över min vän
I mina drömmar såg jag, bländande och naken
Hennes själ som dansade bortom molnen
Och log ner mot mig
Tro den som kan
Jag behöver hopp
Annars är jag ingenting
Eller så lite
Som min vän rosen
Sa till mig i går morse
Vi ska prata om sorgeprocessen, betydelsen av ritualer,
begreppet återhämtning, upplevelser efter sorgen
och subjektiva erfarenheter av kontakt med en avliden.
Med våra gäster är dr Boris Cyrulnik, neuropsykiatriker, essäist och etolog.
Och dr Christophe Fauré, psykiater och psykoterapeut.
Och Stéphane Allix, journalist och författare,
och grundare av Institutet för extraordinära upplevelser.
Fauré pratar om sorgeprocessen.
Sorgeprocessen är en naturlig, intelligent process
som är medfödd hos människan
och är en del i helandet av det traumatiska, våldsamma sår
orsakat av döden.
Det kommer att hela såret
och övergå från en extern, objektiv relation
med en person vi kan höra och se, prata med och krama om,
till en subjektiv, intern relation där vi aldrig kan förlora dem.
Det vi måste förstå är att sorg
är motsatsen till glömska. Tvärtom kallas det introjektion,
internalisering av den älskade personens närvaro för evigt.
Står man nära nån som förlorat nån och känner sig hjälplös och obekväm
poängterar dr Fauré vikten av att föra en dialog,
inte lämna nåt osagt och fråga om relationen till den avlidna,
hur den dog, väcka minnen eller att säga dess namn,
vilket hjälper den sörjande att interagera och främjar integreringsprocessen.
Sorgeprocessen åtföljs av ritualer. Boris Cyrulnik:
Man kan inte lämna den man fortfarande älskars kropp att ruttna på marken,
för den finns i ens sinne och hjärta.
Man älskar nån som inte finns längre och måste hålla en begravning.
Vi har gjort det sen vi var neadertalare:
Man lägger kroppen i en meningsfull position.
Man strör blomblad, ger mat för färden till livet efter döden.
Man gråter.
Herr och fru Neandertal kunde prata. Antagligen som man gör i dag.
När man förlorar nån, nån man älskar, ristar man in dess namn i sten.
Att rista in dess namn håller den levande.
Man sätter fotot på gravstenen, lägger blommor runt den,
och håller den levande i vårt minne även om vi vet att den faktiskt är död.
Sen har vi sorgeritualen...
Alla kulturer har en sorgeritual.
Det ger den avlidna värdighet och oss med,
för om vi skulle lämna den vi älskars kropp att ruttna på marken,
så skulle vi skämmas.
Vi måste gräva en grav och vi måste genomföra en social ritual.
Vi gråter, men vi är tillsammans. Det ger mening åt döden.
Vårt första svar var graven som konstverk.
Egyptierna gjorde konstverk som vi fortfarande gräver fram.
Det är intressant för människans universella tillstånd:
Representationen av döden.
Till skillnad från uppfattningen om den döda.
En död kropp är ett lik. Döden är andlig.
I det västerländska samhället hålls det på avstånd,
likaså ritualerna, traditionerna och de sociala koderna
som medföljer när nån nära går bort. I vilket syfte?
Det är kopplat till den tekniska utvecklingen som varit till stor nytta.
Men på 50- och 60-talet har efterverkningarna av döden
förflyttats från hemmet.
Förfädernas kunskaper...
...men det har i slutändan avlägsnat döden från samhället.
Den har blivit medicinsk.
Hanteringen överlåts åt tekniker, experter.
Vi har avlägsnat den från samhället.
Gör det inte!
Tack.
Kan jag hjälpa dig?
-Var finns leksakerna? -Längst bort till höger.
Och sen börjar deras hjärnor att fungera igen.
Om de inte lugnas, så blir deras hjärnor förvillade.
Hjärnundersökningen visar att det inte längre fungerar.
De måste först lugnas.
När det väl är gjort måste man uppmuntras och hjälpas
för att finna en mening i det som hänt. Man behöver prata.
Talet blir affektivt.
Känslor triggas av att prata. Man finner en mening.
Varför hände det här? Hur ska jag gå vidare?
Det är både biologiskt och psykologiskt.
Du skiljer mellan traumatiskt och hälsosamt minne.
-Hur fungerar det? -Det hälsosamma minnet är progressivt.
Vi försöker omorganisera minnet av det som hänt.
Inte det förflutna som återkommer,
utan en representation av det förflutna, vår uppfattning om vad som hänt.
Det förändras med tiden och mellan människor.
Man ser inte på saker på samma sätt som förut.
Det är oundvikligt, och när vi åldras
blir våra barndomsminne inte lika tydliga som när vi var tonåringar.
Uppfattningen av vårt förflutna förändras.
-Hittade du dem? -Minnet av det förflutna förändras.
Det är det sunda minnet som utvecklas.
Det traumatiska minnet har fastnat. Det har slutat röra sig.
-Vuk? -Jag kommer!
Är du där?
Där är du!
-Har du sett min fru? -Nej, inte alls.
-Har hon varit här? -Se upp lite.
-Har hon varit här? -Inte i dag.
Om du ser henne, så säg att jag letar efter henne.
Javisst. Det var bra att du kom. Jag har hittat ett par böcker för...
För ditt arbete.
Vänta lite.
Vad handlar de om?
Om symbolism och drömmar.
-Det hänger ihop med ditt arbete. -Ja, min bok.
-Går det bra? -Ja, men...
Jag måste hitta min fru.
-Ska jag lägga undan dem? -Ja, gör det, tack.
Jag kommer inte på mötet nästa vecka. För mycket jobb nu.
Men jag ringer dig.
Ser jag henne, så säger jag att du letar efter henne.
Tack.
-Ha det bra! -Tack.
-Har du sett min fru? -Längst bort.
Hon är där!
Var har du varit? Jag har letat överallt i hela kvarteret.
Varför försvann du?
Nu går vi hem.
Tycker du om dem?
-Hur mycket kostar de? -5 euro.
Här. Till dig.
Tack.
Kom så går vi hem.
Hej då.
Se upp.
Kom.
Se upp.
Ja.
-Vad gjorde du? -Ingenting.
Vad då ingenting? Du gick ut, lämnade dörren öppen
och ingen visste vart du gick.
Vart gick du?
-Jag gick till apoteket. -Nej.
Nej, det är en lögn.
Nej, det är omöjligt. Jag gick dit.
Jag pratade med alla som arbetar där.
Alla känner dig.
Alla känner dig och ingen såg dig.
-Du gick inte dit! -Gör mig inte rädd.
-Nej, det är du som gör mig rädd! -För vad?
Att du går vilse, att du förirrar dig i stan,
att du bli attackerad av nån brottsling,
av nån knarklangare. Det är en farlig stad.
-Nej... -Jo, det är det.
Jo, det är det, och du bara går där i godan ro.
Det skrämmer mig!
-Folk är vänliga. -Nej, du bara tror det.
Men det är de inte. De är hemska!
Världen är full av galningar och hemska människor.
Full av dem!
-Förstår du? -Det tror jag inte.
-Det är sanningen. -Nej, det är det inte.
Jag har sagt det jag ville.
Tänker du sluta?
-Du kommer att ta kål på mig. -Nej, jag vill inte göra dig illa.
Det går över.
Jag måste arbeta, skriva min bok.
Det är viktigt för mig. Väldigt viktigt.
Den handlar om film och drömmar.
Det är en viktig bok. Jag ber dig...
Jag ber dig, snälla...
Snälla... Okej? Tack.
Ja. Snälla, ring mig.
Snälla, jag ber dig.
Tack.
Claire, svara.
Svara mig.
Snälla, jag behöver prata med dig.
Jag behöver...
...höra din röst.
Jag ber dig, Claire.
Hallå? Jean-Baptiste?
Det är jag. Ja.
Allt bra?
Jag behöver dig.
Du vet, jag skriver en bok som handlar om film och drömmar.
Jag har redan kommit på en titel:
"Psyke."
Du gillar den. Det gläder mig.
Jag har även hittat ett citat,
ett fantastiskt citat av Edgar Allan Poe:
"Allt vi ser eller verkar vara,
är inget mer än en dröm i en dröm."
Det är storslaget.
Jag vill ha det där citatet...
...i början.
Ja, det är sant.
Helt klart.
Jag tror också att film är...
Jag menar alltså film på biograferna.
Den är den mest sannolika och viktigaste miljön
för att visa upp våra drömmar,
och berätta om dem.
För att det är mörkt.
Man har ingen kontakt med nån.
Det är som att ligga i sängen och sova och drömma.
Film är så.
Det är en enda stor dröm.
All film.
Inte bara filmer om drömmar.
Alla filmer om drömmar.
Ja.
Ja, frasen som jag skrev.
"Drömmaren är vaken." Ja.
Jag säger det till min utgivare, om han nu gillar det.
Jag tror att åskådarna i en biosalong, när de drömmer där,
inte ser själva drömmen.
De ser bara några symboler. Ibland.
Men merparten av dem är i ett tillstånd...
...av kontinuerlig avslappning,
som om de var...
...i en dröm.
De är fast i en situation,
en underbar situation,
med saker som finns i luften.
Symboler, som Freud sa.
Som att havet...
...är ens mamma.
Men det symboliserar även...
...sex. Mycket sex.
När man drömmer om en ocean.
Gigantiskt sex!
En stor sensualitet.
Det är sant.
Ibland...
Jag kan inte säga att jag aldrig har drömt. Jag drömmer.
Men inte alltid som Fellini eller Mizoguchi gjorde.
Det är sant. Det är det.
Det är verkligen...
...kärnfrågan.
Bravo!
Okej.
Vi hörs!
Hej då.
Stéphane, kan du komma hit?
Stéphane?
Mamma, har du ringt Nathalie?
-Nathalie? -Ja, Nathalie.
Din assistent, din före detta assistent.
-Har du inte ringt henne? -Nej, det har hon inte.
-Har du det? -Nej, för att...
Hon måste göra det.
Hon lämnade mig två meddelanden.
Det gäller hjärnundersökningen. Det är en kvar.
-Nej. -Jo.
-Det är viktigt. -Pappa är orolig, och jag med.
Du är psykiatriker. Du borde vara medgörlig.
Vi ringer henne sen.
Det är bara en undersökning. Jag följer med dig. Okej?
Okej?
Gå och se till Kiki.
Det är alla hennes piller, som en cocktailblandning.
-Dina och mammas piller? -Ja. Jag har inte så många.
-Men ändå... -Det är mest hennes.
Kiki lekte med dem. Du får lägga undan dem.
Titta på de här.
-Jättestarka. Skrev mamma ut receptet? -Nej, det var psykiatrikern som...
Gick hon till en? Så hon gick verkligen till en?
Gav han henne de här?
Vänta. Vad är det?
Vad är det?
Vad är det, mamma?
Vad är det?
Vad då?
Ta mig hem... Ta mig hem...
-Du är hemma. -Nej, jag vill åka hem.
Vad då?
Titta på mig. Vad är fel?
Jag vill åka hem.
Vi är hemma. Du är hemma, mamma.
-Jo. -Nej...
Titta på mig.
Det är den där mannen som följer efter mig överallt.
Varför är han här?
-Vem då? Pappa? -Nej, nej.
-Det är pappa. -Nej.
Pappa, gå och se till Kiki.
Vill du följa med mig?
Vill du det?
Ge mig din hand. Släpp inte taget.
Kom, släpp inte taget.
Vad är det där?
Är allt bra?
Vad tittar du på?
Vad är det?
-Jag är rädd. -Rädd?
Sa du det?
Jag vet inte.
Vi är...
Vi är här.
Det här är vardagsrummet.
Jag kan inte...
Titta på mig.
Vem är jag?
Jag vet inte.
Jag är Stéphane.
Vem är jag?
Stéphane.
Mamma!
Det är jag. Du kan inte kyssa mig på munnen.
Allt bra, pappa?
Jag har dvd:n du ville ha.
Ska vi titta på den?
Mamma?
Sätt dig här.
Vi observerar världen
för att förstå den
och utvecklas i den.
Vår intelligens hjälpte oss att göra redskap
och förstå det oändligt lilla och stora.
Jag kommer, Kiki!
I över ett århundrade har psykologer, biologer,
genetiker och hjärnforskare
dissekerat, analyserat och mätt vår värld.
Vi har uppfunnit datorer och gått på månen,
men tvärtemot vad vi tror ökar inte vår intelligens.
Dagens forskning undersöker olika sidor av vår intelligens.
Men vet verkligen forskarna...
Nej, låt oss inte skapa fler problem.
Men du vet, det finns ett mycket viktigt ord i livet...
"Kärlek."
Jag älskade dig.
Jag lämnade dig fyra meddelanden utan att få nåt svar.
Sitter du kvar här? Jag ska prata med pappa. Jag är strax tillbaka.
Ja, det är sant.
Det är sant.
Ja, det var...
...nån.
Nej, min fru ligger i sängen. Hon sover.
Min son.
Han är här.
Ja, det hoppas jag.
Tack, min älskade.
Ja, jag...
Jag ska vara stark.
Minns du henne?
Vem är det?
-Paulette? -Nästan.
Pauline.
Vems mamma är det?
Jag vet inte.
Vem är Pauline?
Vems mamma är det?
Det är... Vad heter du?
-Kiki. -Kiki.
Det var...
när vi var i Berlin. Du tog bilden.
Du tar fina bilder.
Visst gör du det?
Vet du det?
Lagar pappa mat? Hur klarar ni er?
Lagar du mat?
Kan du säga en mening?
Bara en.
Ibland.
Vem handlar? Är det pappa?
Du kan göra dig illa.
-Gjorde det ont? -Handen.
Du gjorde illa handen!
Jag såg det.
Jag såg det!
Lite tystnad!
Försiktigt.
Lek försiktigt.
Du gråter.
Varför?
-Vad har hänt? -Hon mår inte bra, pappa.
Var det Kiki som skrämde dig?
-Skrämde Kiki dig? -Pappa, säg inte så.
-Kiki fick henne inte att gråta. -Nej, men han gjorde nåt.
-Han gör så här! -Han leker.
-Han leker på ett sätt som... -Visst, men bli inte arg.
-På ett sätt som... -Pappa, lugna dig.
Han leker, men på ett sätt...
Vi sitter till bords. Vi är inte ute på gatan.
Lek försiktigt. Farfar och farmor är trötta.
Lek lite mer försiktigt.
Älskling...
Gråt inte.
Jag står inte ut.
Nej.
-Mår du bra? -Är allt bra?
Ja, le...
Ja, det är bra...
Ett litet leende...
Bra, det är fint.
Det är fint. Det är fint.
Du är så söt...
Så vacker...
Vad kan jag göra för dig?
Säg mig.
Säg det.
Vad kan jag göra?
Ja?
Var...
Jag gör det. Säg mig.
-Var här. -Var här? Men han är ju här.
Pappa är här. Vi är alla tre här.
-Hela familjen. -Med Kiki som gör oljud.
Det är fint. Det är det finaste som finns.
Din son.Vårson.
Visst är han stilig?
-Hon är väldigt sjuk. -Jag vet.
-Du har sett det, så nu vet du. -Jag visste inte.
-När jag var här för tre veckor sen... -Det är sant.
Varje dag blir hon sämre.
Det är en sjukdom utan botemedel. Inga piller eller läkemedel.
-Det finns lösningar. -Lösningar?
-Det är bara nödlösningar. -Nej.
Jo, det är det.
Sitt ordentligt.
Psykiatern sa det. Det är bara nödlösningar.
-Har ni varit hos en? -Ja, flera gånger.
Hon går nedåt.
Så här, som en nerförsbacke...
Hon går nedåt. Konstant...
Du sa inte att det höll på att förvärras.
-Varför? -För att...
Varför oroa dig?
Du har ju ditt liv...
Ditt liv och din son.
Du har mycket på gång med ditt arbete.
Men pappa... Du kan inte ta hand om det själv.
Mamma skriver ut sina egna recept. Jag vet att hon gör det.
Tyvärr känner apotekarna henne.
När hon går dit ger de henne inte vad hon vill ha.
Mediciner som är verkningslösa.
Eller som är dåliga för hjärnan.
Men ni är...
Jag följer efter henne, men det är inte lätt.
Men jag frågade...
Du måste vara stark.
-Det går inte. -Du måste vara stark.
Som jag är ibland, och ibland inte.
Jag ringde för tio dagar sen för att höra om du pratat med Nathalie.
Du sa att du hade gjort det, men det hade du inte.
Det gjorde jag inte.
Du säger att du klarar det själv, men det gör du inte.
Pauline... Hur är det med henne?
Jag sa ju att hon ligger på sjukhuset.
Igen.
Träffar du henne?
När vi gör saker för Kiki eller hos socialarbetaren.
Hennes sista anfall för två månader sen var riktigt...
...våldsamt.
Det var tufft för Kiki.
-Det är mitt fel. -Nej, det är det inte.
Sjukdomar är inte vårt fel.
Din mammas sjukdom är inte mitt fel.
-Men medicinerna, pappa. -Din frus sjukdom är inte ditt fel.
Det är sånt som händer. Det är ödet.
-Nej. -Jo, det är ödet som rör sig runt staden.
Det rör sig och sen slår det ner.
Det inträffar. Och då kommer sjukdomarna.
Och för dig? Hur går det med pengarna?
Det går inte bra. De är slut.
-Är det så? -Jag har aldrig haft några.
Det vet du.
-Har du inte hittat ett bra jobb? -Jovisst...
Jag gör nån dokumentär
eller lite redigeringsgrejer, såna saker.
Det är okej. Jag får mina bidrag.
Jag får ihop mina timmar, men jag gör av med pengarna.
Det är likadant för oss båda.
-Vi är panka. -Ja.
Skål! För framtiden!
Var inte för påstridig med Claire.
Det är bara ytterligare ett problem.
Jag ringer,
men hon svarar aldrig.
-Det är svårt för henne med. -Så klart.
Det har gått 20 år
sen vi var tillsammans och var kära. Vi reste överallt.
Det var en kärlek
som betydde mycket för mig.
Men nu...
är det nästan över.
Inte än, men nästan över.
Det är våra liv.
Helt förstörda.
-Röker du fortfarande? -Ja.
Jag kanske tar livet av mig.
Minns du besvären jag hade?
Tar du dina tabletter?
-Allihop. -Allihop, varje dag.
Fyra tabletter. Alltid.
Utan dem...
-Det är för farligt. -Då skulle jag dö.
Och du?
Tar du medicinerna som läkaren skrev ut åt dig?
Jag tar substitut.
Men jag gillar dem inte.
De bara...
Man har inte ont, men det är värdelöst.
Värdelöst?
Min son...
Vårt hem är fullt av droger.
-Och missbrukare. -Precis.
Och mamma?
Hon är den mest...
-Den minsta av oss. -Ja.
Verkligen.
Se upp med vad hon tar. Blanda inte ihop nåt.
-Det hon tar är jättestarkt. -Jo, jag vet.
Jag vet att de där tabletterna är väldigt starka.
Jag är mycket försiktig.
-Det är ett liv. -Ett liv.
Ett liv bland mediciner.
Vi är verkligen...
Nästan...
Slavar under medicinerna.
Du vet...
Han sover inte på natten.
Han är galen.
Varför då?
Han lämnar papper överallt.
En enda röra.
Jag försöker att städa upp,
men det går inte.
Du behöver inte städa upp.
Jag blir galen.
Så vad jag tänker göra...
-Jag ska skriva ut Neuroplex åt honom. -Nej.
-Jo. -Gör inte det.
Jo, det kan jag.
Det är bra när du är här.
Du får höra med Nathalie om recepten.
-Du får inte skriva ut dem längre. -Jo, det får jag.
De känner mig på apoteket.
Jag har min läkarlicens.
-Kan jag ta den här till Kiki? -Ta vad du vill.
Om han blir hungrig senare. Och yoghurt.
Ta mer.
Måste du gå?
Ja.
Hon hämtar honom i morgon.
Varför sover ni inte här?
Inte i kväll.
Jag hämtar Kiki.
-Kiki... -Ja, pappa?
Lägg undan dina bilar.
-Vi ska gå. -Nu?
Kommer du?
Allt bra?
Kiki och jag går nu.
-Så du går? -Ja.
Kan du låna mig 200?
Bankomaten svalde mitt kort. Så korkat av mig.
Tack.
Se upp med medicinerna som mamma ger dig.
Medicinerna? Tror du att hon ska förgifta mig?
Nej då. Inte kommer hon att förgifta dig.
Hon...
Hon tror att hon fortfarande är läkare och får skriva ut dem.
Hon blandar ihop allt.
Så håll era tabletter åtskilda.
-Var försiktig. -Ja. Tack.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig med.
Det luktar gas.
Det luktar gas! Vad har du gjort?
Gasen!
Vad har du gjort?
-Du är galen! -Det är ingen fara.
Galen!
Jag har städat ditt skrivbord.
-Vad gör du? -Jag städade ditt skrivbord.
Mina papper!
Från mitt skrivbord!
Du har kastat dem i toaletten!
Det är...
Det är en katastrof!
En fullständig katastrof!
Du vill döda mig.
Ständigt!
Det här hemmet har blivit...
Det har blivit en riktig mardröm!
Du har förstört...
...mina papper, min bok.
Alla mina papper.
Allt jag skrivit.
Jag kan inte säga att du är galen.
Du är ännu värre än det!
Pappa, jag vet inte hur jag ska hjälpa er.
Ni är inne i en fas där mamma håller på att förlora förståndet.
Du fick ju en stroke.
Det var illa, och det blir bara värre för er två.
Med tanke på alla problem som jag har med mamma och så...
Hon pratade om ett hem
där ni kan ha era saker.
Det är lägenheter
med sköterskor, vårdpersonal, psykologer och psykiatriker.
Det finns plats för två.
Det finns en ledig plats
om nån månad eller två. Det är sällsynt att hitta plats för två.
Men jag... Jag vill inte det.
Jag vill inte lämna det här huset.
Vi har bott här hela våra liv.
Här finns
vårt förflutna och våra saker som påminner oss om våra liv.
Mitt och hennes.
Vårt arbete.
Våra böcker. Allt det där
som är en del av våra liv.
Vi kan inte lämna det här huset.
-Ni kan ta med saker. -Ta med hundratals böcker?
Tidningar, tidskrifter...
Det är omöjligt!
Vi skulle behöva kasta bort det mesta. Jag tänker inte kasta bort mitt förflutna.
Jag arbetar.
-Du kan arbeta där med. -Nej, det kan jag inte.
Det är bara illusion.
-Det är omöjligt. -Det vet du inte.
Jag vägrar att flytta med min fru till en lägenhet som är ett slags sjukhus
för folk som har nåt fel i huvudet.
Mamma har ju nåt fel i huvudet.
Hon är dålig för att hon har en obotlig sjukdom
som är välkänd.
Det finns unga psykiatriker som är experter på det.
Har du ringt dem?
Ja, det har jag. Jag har en lista där borta.
Nathalie sa att du inte har det.
Men jag har en lista på unga psykiatriker
som är experter på den sjukdomen.
Vi har pratat.
Det finns inget botemedel för sjukdomen.
Just därför kan ni inte lösa det här själva.
Säg inte att du har ringt dem när du inte har det.
-Jag har ringt dem. -För att få en lista!
En lång lista på ditt kontor. Du har ringt, men mamma har inte träffat nån.
Har du träffat en psykiatriker?
-Mamma, har du träffat en psykiatriker? -Jag pratade med en.
-Jag bryr mig inte om du har ringt folk. -Sluta.
-Jag har träffat en på laboratoriet. -Sluta prata om mig.
Jag har pratat om det.
Alla känner till sjukdomen. Den är välkänd.
Alla känner till den.
Pappa...
Det vore bättre om jag
om jag var död.
Säg inte så.
Gör inte det. Det är inte sant.
Du är med oss.
Du lever, pratar och går framåt.
Du har ett förflutet att dela med dig av.
-Nej. -Förlåt...
Jag är hemskt ledsen.
Var inte det, mamma.
Vi försöker bara hitta lösningar, bra sådana.
Jag klarar inte av att hjälpa er ordentligt.
Jag kan inte det.
Om mamma trillar...
Du kommer aldrig hit, nästan aldrig.
Jo, jag kommer när jag kan.
Inte för att vara elak, men om det är nån ska
till en klinik, ett sjukhus eller ett hem
så är det du.
Du har problem att lösa.
Men pappa, jag har försökt.
Sluta, sluta!
Allt är bra.
Det är första gången vi pratar om det. Det är viktigt.
Det är första gången som vi blottar våra själar.
Ja, första gången.
-Jag är ledsen. -Var inte det, mamma.
Pappa, när jag...
-Jag är inte emot dig. -Det är inte det.
Det är jag inte.
Du vill inte vara elak.
Men det är inte snällt att säga att jag borde tas in på en klinik.
Det är inte frågan. Det är det inte.
Jag försöker...
Jag hjälper till på organisationen. Jag har en socialarbetare.
Kommer jag inte förbi ofta, så är det för att jag försöker
att organisera mig.
När jag gick...
-Mamma... -Förlåt.
För vad då?
För vad då? Du är inte skyldig.
Inte för nånting.
När ni...
När ni lade in mig på psykavdelningen...
Ni gjorde det bästa ni kunde.
För dig.
Ni sa inte att det var en bur eller ett fängelse.
-Ni menade väl. -Ett tag.
-Bara ett tag. -Lyssna på mig.
Det är irrelevant. Det var en psykavdelning.
Ni menade väl och det var bra. Efter det...
Även om jag inte...
Saker och ting hände.
Jag fick en utgångspunkt, stöd.
Jag kunde göra saker på ett sunt sätt.
Ni menade väl.
Jag kan inte ta hand om er ordentligt.
Trillar mamma så får du inte upp henne. Går hon vilse så vet du inte var hon är.
Om du trillar...
Du fick en stroke för tre år sen. Vad gör mamma om du trillar?
Ibland vet hon inte vem hon är eller vem du är, eller vem grannen är.
-Stämmer det? -Jag försöker ta hand om det.
Jag har bett vänner,
journalister, författare, viktiga personer...
En man, inte en kvinna för hon är för svag,
en stark man som kan ta upp henne om det behövs,
gå med henne ut på gatan.
-Har du träffat dem? -Nej, jag har en lista med namn.
Bara namn och listor.
En lista med en särskild man som bodde med en familj,
nån som alla känner.
De säger att han är en bra person.
Och?
Och jag har även hittat en ny psykiatriker.
-Jag har en lista. -Pappa, jag...
Jag förebrår dig inte.
Det gör jag inte. Jag vet att du försöker.
Du gör listor och ringer folk, men ingen finns där för att hjälpa er.
Du sa att jag ofta ljög för er. Eller hur?
Jag ljög för att inte oroa er. Nu ljuger du för mig, pappa.
Säg inte att du inte gör det.
Jag vet att du gör listor.
Men jag kan inte hjälpa er. Jag kan knappt hjälpa mig själv!
Kiki har en övervakare som säger vad vi får och inte får göra.
Jag kan inte hjälpa er. Det lilla jag gör följer du inte upp sen.
Du säger att du gör listor. Jag litar på det.
Jag vill att nån som är mer kapabel än jag eller ni två ska hjälpa er.
Vi måste göra så att hon känner sig bra.
Mycket bra...
Din son och din make älskar dig.
-Absolut. -De ska hjälpa dig.
Pappa...
Jag vill inte...
...tillrättavisa nån, okej?
Alla...
Jag vill bara...
Mamma är klar i huvudet i dag.
Hon är stabil.
Jag vill bara att vi ska prata.
Du gillar att göra listor, så vi gör en lista med bra idéer. Bara bra idéer.
Vi ska inte bara avvisa dem alla.
Ett hem kanske inte är nån bra idé.
Vi kanske kan få idéer där av vårdpersonalen.
Vi kan höra oss för. Om inte det hemmet, så kanske nåt annat.
Jag vill att vi kommer överens om en plan.
Jag vill att ni...
gör er av med mig.
Vad säger du?
Så klart är det uttröttande och jobbigt, men vi pratar i alla fall.
Gör vi inte det, så blir det bara dumt.
Du skulle väl ha pratat med dina patienter?
Du skulle ha pratat med dem.
Du skulle säga: "Nånting är fel. Vi kan göra så här. Ändra det där."
Ja eller nej?
Ja.
Vi med, fast lite mer taklöst, för pappa är italienare och skriker.
Och jag är envis.
Pappa?
Vi är bara taklösa. Inget mer. Det viktiga är att prata.
-Det skulle vara... -Vi är en liten familj.
Riktigt liten.
-Inte så stor. -Tre personer.
Och Kiki.
Ingen mer.
-En liten familj. -Jag är lite trött.
-Är du trött? -Lite grann.
-Vill du ha lite kaffe eller te? -Ja.
-Pappa, lite kaffe? -Nej, tack. Lite vatten.
Låt oss...
...låtsas att det är normalt.
-Har du en... -Cigarett?
Har ni några uppsättningar?
Vi behöver två eller tre sprutuppsättningar.
-Två eller tre? -Ta tre stycken.
Tack.
Och en crackpipa.
-Behöver du en pinne? -Visst. Varför inte?
-Näsdukar, vatten? -Nej.
-Det är bra. -Ta hand om er.
Många sprutor i dag.
Det är lite folk nu.
-Hur mår din mamma? -Så där...
-Ålderdomen suger verkligen. -Ja, absolut.
Ålderdomen eller heroinet. Vad väljer man?
Man väljer inte.
Hon tar mer droger...
...än oss eller dem.
-Klarar du dig utan? -Inte så bra.
Vänta, killar!
-Tjena! -Vi ska stänga.
Ge mig en uppsättning.
-Snälla... -En var.
-Vi ska stänga. Pinnar också? -Till min kompis.
-Du vet vad som gäller. -Jo, men han är på väg.
När då? När kommer han?
-Kommer han själv? -Vi är här i morgon.
-Okej? Säg åt honom att komma. -Okej.
Vi är här varje dag.
-Hej då. -Ta hand om er, killar.
Dags att stänga.
Minnet av filmen. Det är vårt nästa ämne.
Vi kan använda det för att skaffa pengar. Vi är minnet av filmen!
Och du håller ju på att skriva en bok.
Jag skriver en bok.
-En bok om drömmar och film. -Fantastiskt!
Drömmar, minnet.
-Vad utlöser drömmar? -Det är inte samma sak.
Nej, det är det inte. Det är nåt annat.
-Det är har visst en koppling. -Det är nåt helt annat.
Vill nån ha kaffe?
Jag.
Ursäkta mig.
-Hur mår din fru? -Inte bra. Inte alls bra.
-Vad är fel? -Vad är fel?
Du undviker mig. Det är felet.
Vi kan inte prata om det här.
-Är det nånting? -Nej.
Är det säkert?
Vi måste ta en paus.
Jag älskar dig fortfarande. Fortfarande.
Jag är fortfarande förälskad i dig.
-Verkligen. Djupt förälskad. -Jag vet. Jag med.
-Det är hjärtskärande. -Jag saknar dig.
Din vänlighet, din kärlek.
Din ömhet.
Vi måste gå tillbaka.
Steph!
-Får jag komma upp hos dig? -Nej.
Får jag röka hos dig? Snälla...
Släpp in mig, är du snäll.
Om du vill ha nånting. Heroin? Jag kan fixa heroin.
Jag känner en kille. Han har grymma grejer!
Det är det bästa att sila.
Jag lovar. Det är rent.
Det är inte långt bort.
-Jag kan fixa det åt dig. -Jag har inga pengar.
När du vill.
Jag finns här.
Låt mig röka inomhus.
Om du ändrar dig, så finns jag här.
-Kom igen! -Okej, gå in.
Herregud...
Vad gör du?
Jag har ont.
Mitt hjärta...
Jag ska bara...
-Bra. -Är det bättre?
Ja.
ë-Vad kan jag göra? -Ambulans...
Ring ambulansen.
Jag ringer.
Stéphane.
Noll.
Sex.
Fem.
Sju.
Fyra.
Sju.
Sex.
Fyra.
Fem. Så där.
Stéphane?
Det är mamma.
Pappa har trillat. På sitt kontor.
Ring...
...ambulansen.
Ring ambulansen.
Fort. Och kom hit.
Jag vet inte.
Kom hit.
Han tar hand om det.
Bra.
Fryser du?
Går det bra?
Andas.
-Jag är här i närheten om ni behöver mig. -Tack.
Jag lämnar dig med din son.
Jag är här.
Mår han bra?
Mår du bra?
Älskling?
Vad är det?
Din make är borta.
Han kommer inte tillbaka.
Gå och lägg dig.
Ring din son i morgon, okej?
Var ligger stället?
Jag vet.
Okej. Jag meddelar henne. På en gång.
Ha en trevlig dag.
Frun? Är allt bra?
Jag pratade precis med din son.
Stéphane.
Han var jätteglad. Han har hittat ett hem.
Det är toppen!
Inte långt härifrån.
Vid Porte de Pantin.
Det är bra! Det är ett bra ställe.
Vi ska göra dig redo att åka.
Packa din väska.
Välja ut dina kläder.
Han är så glad.
Du...
Du är...
Vem är du?
Jag har varit här flera dagar
och hjälpt dig, lagat mat och gett dig tabletter.
Vi pratar.
Tillsammans.
Du pratade om din barndom och din mormor.
Vi känner varandra. Jag har berättat om mitt liv.
Och nu
är din son så glad, för jag är inte här hela tiden.
Det är bäst för dig.
Där kan du vara trygg med folk som lyssnar, pratar
och som tar hand om dig varje dag. Det kommer att bli så bra.
Fader vår, som är i himlen.
Och inled oss inte i frestelse,
utan fräls oss ifrån ondo.
Fader vår, som är i himlen,
helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike.
Ske din vilja, såsom i himlen så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss idag,
och förlåt oss våra skulder, såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro,
och inled oss icke i frestelse,
utan fräls oss ifrån ondo.
Amen.
Papperna blir klara i eftermiddag. Har du fått ihop alla delar?
Jag tar dem. Tack.
Tack.
För kvinnor väljer de flesta vita blommor.
Det finns ett urval av urnor. Ta god tid på dig och välj.
Vi finns så klart här för dig.
Mamma,
min älskade mamma.
De sista månaderna med dig och pappa var intensiva.
Och det var konstigt för mig,
som alltid var er främsta oro,
att anta rollen som förälder
och våga ta beslut åt er.
Ibland
mot er handlingsfrihet.
Alla drömmar är korta,
och drömmar i drömmar ännu mer.
Jag hoppas att er sömn äntligen är fridfull.
Vi ska göra som du önskade, mamma, så att ingen stör er på er resa.
Kiki, jag själv, era vänner och släktingar tackar dig, mamma.
Tack att du delade med dig.
Mina damer och herrar, vi ska nu visa några bilder
för att minnas lyckliga stunder i den avlidnas sällskap.
Har farmor och farfar fått ett nytt hem?
Nej.
Det är inget hem.
Hem är för de levande.
SLUT
Översättning: Lisa Di Biaggio www.firstlightmedia.com