EN NETFLIX-SERIE
Är det säkert att du klarar dig själv?
Allt beror på om vi stoppar RA-bomben.
Vi ses på planet X-10.
Vi ses där nere.
För att vara en sån liten flicka, är du ett stort besvär.
Jag ska se till att vi får det vi önskade.
Dekompression i huvudkorridoren.
-Dekompression i huvudkorridoren. -Försluter huvudkorridoren.
Dekompression i huvudkorridoren.
Flyktkapslar?
Så de har inte gett upp.
Inte vi heller.
Skeppet förbereder landning.
Hela besättningen, vidta lämpliga försiktighetsmått
och förbered er för en krasch.
Skeppet förbereder för landning.
Nej.
Sluta.
Vi har inte tid för det där.
Atmosfäromvandlaren.
Så, det här är…
Planet X-10.
Välkommen till mänsklighetens fristad.
Mack, kom in. Var är du?
Bra, drönarna funkar.
Kryosömnen är fullständigt förstörd.
Ingen av oss får se migrantskeppet anlända.
Kan nån höra mig?
Det här är Oscar.
Jag finns i livmodern.
Jag kommer inte ut.
Luften börjar ta slut.
Skeppet och de andra flyktkapslarna.
Vi förlorar syre.
Vi skadades ganska kraftigt vid landningen.
Det finns luft i atmosfäromvandlaren.
Varje kapsel har bara en dräkt.
Jag förstår.
Ni är villiga att låta folk dö för era ideal.
Lewis och Mack försöker desarmera bomben.
Jag måste hindra dem.
Oroa dig inte. Jag dör nog av RA-bomben
innan jag ens kvävs.
Lugnande. Tack.
Åtminstone slipper du ha ont längre.
Vi kollade det inre
av atmosfäromvandlaren många gånger
och kunde ändå inte hitta bomben.
Var gömde ni den?
Vi gömde det gyllene ägget inne i jättens slott.
Jag tänker öppna dörren.
Det är inget totalt vakuum där ute
så stänger jag den snabbt borde du klara dig.
Lycka till. Men under rådande omständigheter…
Så planet X-10 luktar så här.
Det är illa.
Det är ett mirakel att skeppet inte bröts sönder i atmosfären.
Var är den andra Patty?
Jag vet inte. Nina tog med henne.
Skeppet är orörligt men gravitationsgeneratorn funkar än.
Vi kunde använda den…
Kan du få den att röra sig?
Motorerna är nästan kaputt.
Om jag vänder gravitationsgeneratorerna kanske vi kan flyta lite…
Det räcker. Ta oss mot atmosfäromvandlaren.
Du menar väl bort från? Vi måste komma undan sprängradien.
Vi åker mot atmosfäromvandlaren.
Aldrig i livet. Är du skvatt galen? Den där kommer att explodera.
Håll tyst. Gör det.
Okej, visst. Låt mig ta hand om det.
Nina!
Tack, Mack.
Var kom den här ifrån?
Jag hade redan en dräkt när jag gick in i flyktkapseln.
Jag slogs medvetslös vid landningen.
Jag såg din nödsignal när jag vaknade.
Var finns Lewis?
Jag hoppas han redan är vid atmosfäromvandlaren.
Här, kliv ombord.
Du borde fortsätta.
Jag sinkar dig bara.
Det kan jag inte. Jag kan inte lämna en sårad besättningsman.
Det strider mot min yrkesheder.
Ridderlighet.
Nåt sånt.
Det kanske är viktigt.
Oberoende hur långt från Jorden vi är,
kan de slags koder göra att vi förblir mänskliga.
Vi är mänskliga,
till det bittra slutet.
Patty…
Skynda på.
Det här borde fixa det.
Bra, vi har lättat.
Styr mot atmosfäromvandlaren.
Så, du litar på mig, va?
En aning.
Jag kollar gravitationsgeneratorn.
Jag trodde du var en humanitär.
Jag har alltid stöttat den i underläge.
Men jag ville be dig om ursäkt.
Ditt feltryck var mitt fel.
Vad?
När jag var färdigtryckt,
var det första jag gjorde att samla biomaterial
från nån annan än mig.
Jag valde den första tanken…
din.
Hur är smärtan?
Inte bra, men jag kan i alla fall andas.
Ge mig bara ett ögonblick.
Okej, jag går i förväg.
För att få tag i bomben,
behövde jag två besättningsmäns bioverifiering.
Jag behövde trycka nån annans ögon.
Mängden biomaterial jag tog borde inte haft betydelse.
Sen inträffade soleruptionen.
Vanligtvis skyddar ytterfilmen biomaterialtankarna mot strålning,
Men på grund av mitt agerande, utsattes din tank.
Jag tror att strålningen från eruptionen skadade din genetiska information
och orsakade mutationerna.
Så det här är ditt fel.
Jag vet att du måste hata mig.
Tidigare kunde jag ha slitit av ditt huvud som ett monster.
Men nu kan jag tacka dig.
Det finns ett skäl till att jag trycktes så här.
Och vad är det?
Hade jag tryckts normalt hade jag inte uppmärksammat din plan.
Inget hade gjorts.
Dina planer hade fortgått.
Ditt andra jag hade aldrig tryckts.
Det stämmer.
Så jag är okej så här.
Kanske planetens sol gjorde mig så här för att hindra dina planer.
Glad att du hittade ett skäl för din existens.
Nu måste det ta slut.
Sluta, Patty.
Jag vill inte ha nåt med det här att göra.
Effektnivån sjunker.
Snälla, ta oss bara dit.
Berätta, var finns RA-bomben?
Jäklar.
Ingen idé. Vi ödslar tid.
Det är omöjligt.
Hittade dig.
Jag visste du skulle vara vid atmosfäromvandlaren.
Vad gör du här?
Du skulle inte vara här. Explosionen dödar oss båda.
Du behöver hjälp.
Otroligt.
Sätt fart.
Ledsen att du fick vänta.
Skeppet rör sig inte mer.
Var är Lewis och de andra?
De letar efter RA-bomben.
Vi måste stoppa dem.
Vi måste hindra dem att titta på bönskidan.
Skynda på. Vi kan inte sänka garden innan uppdraget är slutfört.
Bönskidan…
Jättens slott…
Gyllene ägg…
"Jack och bönstjälken."
Hittat nåt?
Nej.
Lewis! Mack!
Nina, vad gör du här?
Jag kom på var RA-bomben är gömd.
Var?
Bönskidan. Den måste finnas där.
Jag beger mig dit. Ropa om du hittar den.
Visst.
Planetens organismer.
Lewis, Nina, här borta.
Det är definitivt RA-bomben.
Vi kan inte desarmera den.
Vi har inte tid att flytta den.
Vi kan använda fallskärmen.
Om det funkar, hoppa in i bönstjälkens injektionsrör.
Ja. Det skyddar oss mot den mesta strålningen.
Nåt skadade kopplingen, så fallskärmen befriades inte.
-Kan vi befria den manuellt? -Ja.
Det finns två spakar på sidan som frikopplar förbindelsereglarna.
Vi har ont om tid.
Jag vet. Bara lite till.
Båda två, se upp.
Vad?
Det är Patty.
Ni ödslar tid. Ni kan inte desarmera bomben.
Det behöver vi inte.
Ni lämnar oss inget val.
Jäklar!
Nej, du stannar med mig.
Lewis, se upp!
De för den utanför sprängningsradien.
Du fattar snabbt.
Du får inte.
Lewis! Mår du bra?
Jag mår fint.
Jag kommer till dig.
Okej.
Jag har inte tid med dig.
Jag har inte tid med dig heller.
Mack, är allt okej?
Ja, jag tror det.
Men jag har inte mycket syre kvar.
Gå in, nu!
Det är dags att ge upp, Lewis.
Varför tror du det?
Ni rör er inte som forskare.
Vi tränades för alla eventualiteter.
Sluta med det där, Patty.
Ni är de som måste sluta.
Ledsen att du fick vänta, Lewis.
Varför, Mack?
Bättre sent än aldrig.
Problem med att andas?
Planetutveckling är bara mänsklighetens arrogans.
Vi låter inte det ske.
Lewis!
Borde inte du bry dig mer om dig själv?
Nej, Patty, snälla, sluta!
Det här är slutet.
För dig.
Vad?
Nej!
Mack, låt oss dra här ifrån.
Gå. Jag kommer strax.
Skynda på!
Ta skydd, allihop.
Det fanns liv, även på den här planeten mitt i universum, mina kära.
Lewis och jag var de enda besättningsmän från uppdraget som överlevde.
Lewis celler började destabilisera.
Han uthärdade en tuff tid.
Vi beslöt att fullborda uppdraget.
Det minsta vi kunde göra för våra fallna var att resa gravstenar.
Avskeden kom plötsligt.
Hej, Kate.
Jag visste inte att du var här.
Bra.
Från och med nu ska vi leva här med alla.
Så, ja.
Ja, det gör jag.
Jag är den enda personen på planeten.
Jag sjösatte bönstjälken en lugn dag utan vind.
Varje bönstjälk navigerar själv
till ett lämpligt område
medan de håller koll på relativa avståndet mellan sig.
De landar och slår rot.
Ett nätverk bildas
när alla bönstjälkarnas rötter kommer i kontakt med varann.
De kopplar upp sig mot atmosfäromvandlaren för energi
och analys av jorden medan de växer rakt upp i luften.
Kanske jag var för självsäker angående min styrka.
Jag frestades många gånger att trycka ut de andra.
Biomaterialtankarna var skadade och backupminnena raderade.
Jag gav upp idén att trycka ut dem igen.
När jag tänker tillbaka är jag glad att jag inte fullföljde tanken.
En dag upptäckte jag organismer på ett jordprov.
Det var det lyckligaste ögonblicket efter ankomsten till planeten.
Den tid jag hade kvar fokuserade jag på min forskning.
Men, bönstjälkens förvandling av planeten fortsätter,
jag ser färre och färre av livsformerna.
Som Patty sa:
organismerna överlever inte i den nya jorden.
Kupolen har täckt hela kontinenten.
Planetens andra kontinenter är orörda.
Så livsformerna kanske överlever där,
men när människor koloniserar och befolkar planeten,
kommer biosammansättningen att förändras, utan undantag.
Kanske livsformerna är ödesbestämda att dö ut.
Den genererade växthusgasen från atmosfäromvandlaren
har värmt upp undersidan av kupolen.
Vatten kan existera i flytande form.
Kratern som bildades när atmosfäromvandlaren landade
har blivit en insjö.
Jag släppte ut alg- och planktonsubstraten i den.
Först välkomnade jag regnet.
Men eftersom det har regnat varje dag, har det blivit irriterande.
Istället för att vara glad över att andas frisk luft,
känner jag andfåddhet.
Jag vet inte om det är planetens luft eller min avtagande hälsa.
I atmosfäromvandlaren finns olika djurkärnor lagrade.
Jag började odla och trycka ut dem.
Jag kommer inte att vara här
när migrantskeppet anländer till planet X-10.
De kommer att undersöka kupolen över kontinenten
och diskutera om de ska leva här.
Och om de beslutar att bosätta sig på planeten
blir vårt uppdrag, planetär återuppbyggnad, slutligen färdigt.
Besättningsmedlemmarna som fullbordade uppdraget
kommer att få specialtillstånd att använda livmodern för eget bruk.
Jag har förberett för det ögonblicket.
Inne i halsbandet finns biomaterialet och minnesbackupen
från kvinnan Lewis älskade.
Min sista plikt är att uppfylla hans önskningar.
Och det blir mitt sista jobb.
Lewis…
Hur?
Allt har blivit återfött här, Kate.
Vi har en ny chans.
Undertexter: Per Lundberg