Azt hittem, harcolhatok a gonosz ellen. Hogy ezért volt az egész.
Istenem, muszáj folyton vitatkoznod?
Az anyád vagyok. Franciaországban biztonságosabb.
Nem értem, miért.
Tera néni talán vámpírvadász? Nem.
Mellette nagyobb biztonságban leszek? Nem.
Veled kellene harcolnom a gonosz ellen.
Sajnálom, Richter!
Ez most biztosan olyan érzés, mintha elküldenélek.
Mert így is van.
Úgy sajnálom, drágám!
De nincs más választásom.
Ne hallgass rá, Richter!
Mindig van választásunk.
Julia Belmont!
Végre!
Olrox!
Menj a hajóra, Richter!
Majd utolérlek.
Jókora bakot lőttél.
Az anyám miszlikbe fog aprítani.
Az elmúlt 250 évben
tudod, hány vámpírvadász helyezte kilátásba, hogy miszlikbe aprít?
Rajta, Richter! Fuss a hajóra!
Gyerünk, anya!
Richter!
Átkozott!
Anya!
Sajnálom, Richter!
Úgy sajnálom!
Szegény Belmont úrfi!
Tudom, mit érzel.
A fájdalom. A harag.
A benned égő olthatatlan bosszúvágy.
Mert, tudod,
anyukád is elvett tőlem valakit, akit szerettem.
Pont úgy, ahogy te szeretted őt.
Így hát meg kellett halnia.
Veled is végezhetnék.
És meg is teszem.
Egy napon.
De nem ma.
CASTLEVANIA– DÉMONKASTÉLY: NOKTÜRN
Azt mondják, ez a természet rendje.
VENDÉE, NYUGAT-FRANCIAORSZÁG KILENC ÉVVEL KÉSŐBB
Ők gazdagnak születtek, mi szegénynek.
Ez hát Isten akarata.
Ez a természet rendje, hogy kiszipolyozzanak minket
a kifizethetetlen bérleti díjakkal és az adókkal.
Az anyám évek óta nem fizeti az adót,
mert annyira szegény.
Előbb-utóbb ránk küldik a martalócaikat.
Mind tudjátok, miről beszélek.
Elhitték, hogy ez így is marad, míg világ a világ.
A király is azt hitte, hogy a hatalmát Istentől kapta.
De tudjátok, milyen véget ért?
Letartóztatták.
A párizsi kormány megdöntötte a királyságot,
és kikiáltotta a köztársaságot.
A pokolba a természet rendjével!
Elég volt a királyokból, az arisztokratákból!
Maradjatok közel egymáshoz! Ne fussatok az erdőbe!
Megölhetsz, Richter Belmont, de semmi hasznod nem származik belőle.
Mielőtt beköszönt a telihold, eljön a vámpírmessiás,
a Fényfaló, aki bekebelezi a napot.
Te pedig kínok kínjával halsz az összes szeretteddel együtt.
Ennek a világon semmi értelme.
Mondtam, hogy ostobaság itt tartani a forradalmi gyűlést.
Muszáj lesz a városban tartanunk. Csak félek, hogy nem jön el senki.
Ha jobban félnek a pletykától, mint a vámpíroktól,
talán nem rájuk kéne forradalmat alapozni.
Miféle vámpírmessiásról beszélt?
Ki tudja? Röhejes az egész.
Azt megmagyarázná, miért olyan sok errefelé mostanában a vámpír.
Gyülekeznek valahol.
A kastélyban, alighanem.
Hát, én oda mennék, ha vámpír volnék.
Körülnézünk?
Jacques! Vigyük vissza a többieket a városba!
Azt mondja, a „Fény bekebelezője”.
Baljósan hangzik.
De miért ide jöttek? Mitől olyan különleges ez a hely?
Sonkás bab.
A helyi sonkás babnak nincs párja.
Finom, füstös íze lesz tőle a vérnek.
Micsoda barom vagy!
Talán beszélhetnénk az apáttal.
Tudom, nem szimpatizál a forradalommal,
de felteszem, a vámpírokkal még kevésbé.
És hát ott vannak a szerzeteskatonái. Végül is egységben az erő.
Igazad van.
Tényleg?
Átmeneti szövetséget ajánlunk.
Segítenek kideríteni, mi folyik itt, majd harcolni.
Máris? Azt hittem, az utolsó leheletedig kapálódzol ellene.
A varázsmadaraidat jobb, ha nem említed.
Tudja, hogy vámpírokat ölsz.
Nekem megvan a hírem.
De elfogadják, mert ez amolyan hősies, vonzó dolog.
De egy ifjú hölgy, aki madarakat idéz az alvilágból?
Egy perc sem telik bele, kezdik is hordani a rőzsét.
Mintha nem tudnám, mikor tegyek lakatot a számra.
Üdv, Mizrak! Az apátot keressük.
Éppen imádkozik.
Biztosan nincs ellenére, ha csatlakoztok hozzá.
Nem imádkozni jöttünk.
Az imént három vámpírral végeztünk a kastély melletti erdőben,
és az egyik egy bizonyos vámpírmessiásról beszélt.
Úgy hírlik, egyre több gondot okoznak a vámpírok.
Volt idő, mikor alig lézengtek.
Az elmúlt pár évben jó, ha pár havonta megöltem egyet.
Amiért Machecoul városa örökké hálás lesz.
De most hármat egy este.
Hármat egy este.
Valami készül. Valami óriási dolog.
Az egyik halála előtt figyelmeztetett, ami egész rendes volt tőle,
hogy ide tart egy bizonyos vámpírmessiás.
A Fényfaló, ahogy mondta.
A Fényfaló.
Megmagyarázná, miért gyülekeznek a vámpírok a kastélyban.
Vámpírok? A kastélyban?
Hova máshova mehetnének?
A márki a közösségünk oszlopa,
ahogy a családja is az volt nemzedékeken át.
Évszázadok óta.
Nem tudom elhinni, hogy vámpírokat fogadna az otthonába.
Még hogy a közösség oszlopa!
A forradalom előtt ki sem mozdult a királyi udvarból.
A létezésünkről sem tudott, holott a vagyonát
a környező földek jobbágyainak véres verítékéből szerezte.
Jaj, Maria!
Ha ezt hallgatom, megszakad a szívem,
ahogy az istentelen csőcselék frázisait szajkózod.
- Istentelen… - A gyűlöletből semmi jó nem származik.
A gyűlöletből, az irigységből és a széthúzásból.
Mindez csak vérontáshoz, és még nagyobb szenvedéshez vezet.
De imádkozom érted.
És érted is, Richter Belmont.
Tudom, micsoda fájdalom lakozik a szívedben.
Micsoda szomorúság és gyász.
Ez kedves magától, tényleg.
Köszönjük az imádságot.
De szerintünk vámpírok gyülekeznek a kastélyban, és ez lehet az oka.
Majd kiderül, ártatlan nemeseket találunk-e ott,
akiknek csak a bordóitól vöröslik a foga,
de elkélne némi segítség.
Rendben. Meglátom, mit tehetek.
Megvannak a kémeim.
Ne rontsatok ajtóstul a házba!
A márki nem lesz elragadtatva, ha csorbát ejtünk a hírnevén,
de, természetesen,
ha élőholtakat fogadott az otthonába,
együtt odamegyünk, és porig égetjük őket.
Habár vannak köztünk ellentétek, Maria,
a gonosz a közös ellenségünk.
Jóllehet a gonoszt néha nehezebb felismerni, mint gondolnánk.
Köszönjük!
„Megvannak a kémeim.”
Kémek. Kémek mindenhol!
Tényleg ott vannak. Az egész városban.
Ezért járunk ki az erdőbe.
De jól tettük, hogy beszéltünk az apáttal.
Remekül viselkedtél.
Te aztán tudod tartani a szádat.
Ennyi ájtatoskodást már én sem bírok elviselni.
Talán gyakorolhatnád.
Bemehetsz egy italra.
Megígértük anyádnak, hogy időben hazaérünk.
- Úgyhogy megyünk haza. - Vagyis korog a gyomrod.
Vacsorával vár.
Versailles-ban minden áldott nap, minden pillanatban
akadt egy kis izgalom, egy kis szórakozás,
de itt, még a parasztok is…
Mi lelte az itteni parasztokat,
hogy az égvilágon minden, még a vérük is
reménytelenül unalmas?
Az emberek nélkülem is tudják, milyen nehéz az életük.
De sandán néznek a forradalomra.
Hazugságokkal tömik a fejüket. Méghozzá olyanok, akikben megbíznak.
Az apát jó ember, Maria.
Amit mond, nem hazugság. Számára nem az.
Magad mondod, hogy bíznak benne az emberek.
Sajnálom, Richter!
…hittek az egyháznak.
Annyira sajnálom!
A világ változik. Még itt, Machecoulban is.
A világ változik.
Például ma este a vámpírtámadás előtt.
Az emberek tényleg figyeltek. Nem igaz, Richter?
Mi az?
Az emberek tényleg figyeltek.
Hát én nem.
Akkor miért ölsz vámpírokat, ha ennyire hidegen hagy az egész?
A legjobb móka, amit ruhában lehet csinálni.
Igazi Belmont, az isten áldja!
Meg van írva a sorsa.
Nem hiszek a sorsban.
Te semmiben sem hiszel. Azért gyilkolod őket, mert gonoszak.
A vámpírok gonoszak?
Szentséges ég! Ez biztos?
És harcolni kell a gonosz ellen.
Én benned és az anyádban hiszek.
Hiszem, hogy ti vagytok a legkedvesebb, legbátrabb teremtések a világon.
Így hát nem kell mindazt megértenem, amiben hisztek.
Hinnem pedig végképp nem kell bennük.
Elég, ha mellettetek állok.
Örökké.
Akkora pöcs vagy!
Te mi a fasz vagy?
- Tudod, mik ezek? - Nem.
Hát, akármik is ezek, biztosan nem immunisak a halálra.
Árnylények voltak, igaz?
Tudom is én, mik ezek. Még nem láttam hozzájuk hasonlót.
Árnylények voltak.
Démonok.
Emberi holttestekből teremtett pokolbéli lelkek.
- Színüket sem látták évszázadok óta. - Ki vagy te?
Nyilván boszorkány, de honnan jöttél?
Akárki is vagy…
köszönöm!
Nem maguktól jöttek. Valaki megidézte őket.
- Miről beszélsz? Ki vagy te? - Csak egy kovácsmester képes erre.
Egy boszorkánymester, egy mágus, egy nekromanta.
Akinek óriási varázsereje van.
- Itt kell lennie a közelben. - Válaszolnál a kérdésemre?
Annette vagyok.
Én pedig Édouard.
A karib-tengeri Saint-Domingue-ról jöttünk.
- Az óceán túlpartjáról. - Egy bizonyos Belmontot keresünk.
Ez a hálátlan dög az.
Jól sejtem, hogy hallottatok egy bizonyos vámpírmessiásról?
Igen.
Azért vagyunk itt.
NANTES, NYUGAT-FRANCIAORSZÁG
Kedves tőled, hogy idefáradtál Vaublanc, de nincs szükségem kíséretre.
Mindenesetre…
üzenem a messiásodnak…
hogy itt vagyok.
A KONAMI VIDEÓJÁTÉKA ALAPJÁN
A feliratot fordította: Tóth Márton