‫לזו שהרשע רועד בפניה…‬
‫אליה אהיה מסור.‬
‫אל טורפת האור. הגאולה.‬
‫אני נשבע שאשרת אותה.‬
‫לנצח.‬
‫- קסטלווניה: נוקטורנו -‬
‫הערפדים ויצורי הלילה‬ ‫הגיעו מכל הכיוונים, אנט.‬
‫יכולנו רק לסגת.‬
‫שום דבר מזה לא באשמתך.‬
‫אדוארד לא היה נוטש אותי.‬
‫ועכשיו הוא מת.‬
‫הוא היה מודע לסיכונים כשבחר לבוא לכאן.‬
‫הוא היה המשפחה שלי.‬
‫נותרתי לבד לאחר מות אימי.‬
‫לאחר שהיא נרצחה.‬
‫"זריחה, שקיעה‬
‫"בלילה‬
‫"אימך, איווה"‬
‫- סן דומנג, 1780 -‬
‫"השתחררה מכבליה"‬
‫סליחה! היא מצטערת!‬
‫רואה? השק שלה כמעט מלא.‬
‫היא הייתה טובה. ממש טובה.‬
‫היבול יהיה טוב ונקי.‬
‫"הוא ישטוף‬
‫"ויגן‬
‫"עלייך"‬
‫וכל כך הרבה דברים שעלולים לפגוע בך, ילדה.‬
‫נחשים, מכשפות, סודות.‬
‫יש לך סודות, אסתר?‬
‫לא יוטלו כישופים על המטע שלי.‬
‫לא קסמים, לא ריקודים, לא שירים.‬
‫"זריחה‬
‫"שקיעה‬
‫"בלילה‬
‫"אימך‬
‫"איווה‬
‫"השתחררה מכבליה"‬
‫אני יודע איך זה לראות את אימך מתה.‬
‫נמלטתי.‬
‫כנראה שלא היית מסוגלת.‬
‫שירי הערש של אימי נמצאים בלבי.‬
‫השירים היו קריאתם של אבותינו‬
‫שחיברו אותי לאלים אפריקאים‬ ‫מעבר לאחוזת המטעים.‬
‫מעבר לחציית האוקיינוס ולבשר בני תמותה.‬
‫אי אפשר היה לכלוא אותי.‬
‫לא משנה כמה פעמים הם ניסו לקחת אותי.‬
‫תמיד תכננתי בריחה.‬
‫אבל בעלי העבדים תמיד צפו בי.‬
‫- לאחר עשר שנים -‬
‫הייתי בת 16 כשניסו לסמן אותי.‬
‫אבל לא הסכמתי להיות מסומנת.‬
‫ירשתי מהשושלת של אבי‬ ‫את כוחו של אל המלחמה והברזל, אוגון.‬
‫לא הבנתי מה קורה,‬
‫אבל השומר הרוחני שלי‬ ‫שמע אותי כשהייתי זקוקה לו.‬
‫כדאי שתברחי, ילדה קטנה.‬
‫תברחי כמה שיותר מהר!‬
‫אדוארד האמין שהנשמה מדברת באמצעות שירה.‬
‫לכן מעניים ועד למדינאים,‬ ‫כולם נמשכים למוזיקה.‬
‫הוא היה אומר שכשהוא היה על הבמה,‬
‫והביט בקהל…‬
‫הוא ראה את צבעי הנשמות של כולם.‬
‫שלי הייתה ורודה.‬
‫אבל הוא טעה.‬
‫ירוק הוא הצבע האהוב עליי.‬
‫עצרו!‬
‫מי אתה, לעזאזל? ומה אתה חושב שאתה עושה?‬
‫השפחה שלי עברה כאן.‬
‫הכלבים שלי מריחים אותה.‬
‫יש 500 אנשים בתאטרון הזה,‬
‫וכולנו מריחים רק את הכלבים שלך.‬
‫אני רוצה את הרכוש שלי בחזרה.‬
‫אבל אוכל לחכות.‬
‫לא. לא עכשיו.‬
‫את דורכת על המשי הצרפתי שלי.‬
‫עלייך להחליף את הבגדים הרטובים.‬
‫קחי לעצמך משהו.‬
‫נהדר.‬
‫זה מאופרת "הקבצנים".‬
‫הוא ערפד, נכון?‬
‫האדון שלך.‬
‫הוא הלך?‬
‫אני בספק.‬
‫אני מהירה. אני יכולה לרוץ.‬
‫זה אי, מותק.‬
‫את יודעת לשחות?‬
‫אני אדוארד.‬
‫אנט.‬
‫אין הרבה מקומות מסתור לאנשים שנראים כמונו.‬
‫את חושבת,‬
‫"אבל הוא נולד חופשי. הוא לא כמוני."‬
‫מה שבלבנו הוא זה שחשוב, אנט.‬
‫אז למה אתה שר בשביל האנשים האלו?‬
‫אני משמח אותם,‬ ‫אז הם פחות זהירים ומשחררים את לשונם.‬
‫כך לומדים מידע שימושי.‬
‫זה עוזר כשאני צריך להסתיר נמלטים.‬
‫אדוארד לקח אותי להרים כדי להצטרף למארונים.‬
‫עבדים נמלטים שהקימו מחתרת שאליה הצטרפתי.‬
‫ססיל הייתה הכוהנת הגדולה.‬
‫היא לימדה אותי כישופים.‬
‫איך לפתוח צמתים רוחניים לטקסים.‬
‫איך להשקיט את הפחד שלי,‬ ‫כדי שאוכל לשמוע את אוגון בבירור.‬
‫עצמי את עינייך.‬
‫תנשמי.‬
‫תנשפי.‬
‫תנשמי.‬
‫תנשפי.‬
‫לוחמים בקרב.‬
‫משפחה בלבבות.‬
‫המהפכה סוחפת את צרפת.‬
‫מדכאת לורדים וגבירות ודוכסים‬ ‫ומי יודע, אולי אפילו מלכים.‬
‫חירות, שוויון ואחווה, הם אומרים.‬
‫אבל המהפכה שלהם לא תשבור‬ ‫את השלשלאות שכובלות אותנו.‬
‫עבדים עדיין יוכו, יעונו וידוכאו.‬
‫עלינו להתנתק מהאלוהים של הלבנים‬ ‫ולהקשיב לקול האמנציפציה!‬
‫הגיע השעה שסן דומנג‬
‫תבער!‬
‫זה נשמע כמו קרב אדיר.‬
‫החופש היה מתוק יותר מהסוכר שקצרנו.‬
‫מצאתי את ובלאנק.‬
‫מה לדעתך המרד הזה ישנה?‬
‫תמיד יהיו אדונים ומשרתים.‬
‫עבדות היא הסדר הטבעי.‬
‫לא תוכלו להרוג את כולנו.‬
‫אוכל להרוג אותך.‬
‫את עדיין הילדה המפוחדת…‬
‫ששרה את השירים שלה באמבט.‬
‫ובלאנק הפך לעטלף.‬
‫איזה כישופים נוספים יש להם?‬
‫ססיל, מה קרה?‬
‫אני כאן, ססיל. אני כאן.‬
‫סבל, מוות.‬
‫מאות אלפי מתים.‬
‫היא גרועה יותר מוובלאנק.‬
‫גאולת הערפדים, היא קוראת לעצמה.‬
‫כאן, בסן דומנג?‬
‫לא. עדיין לא.‬
‫מעבר לאוקיינוס.‬
‫היא תכבוש את אירופה קודם…‬
‫אלא אם נעצור אותה.‬
‫עליי לנסוע לצרפת.‬
‫אז אבוא איתך.‬
‫הוא יחכה כשאחזור.‬
‫לוחמים בקרב, אנט.‬
‫משפחה בלבבות.‬
‫הוא היה כל כך אמיץ.‬
‫כל כך מחויב לחופש שלנו.‬
‫ננקום את מותו.‬
‫אני נשבע.‬
‫מי אתה, לעזאזל, ומה אתה רוצה?‬
‫למה ראש המנזר שלך יוצר יצורי לילה‬ ‫עבור גאולת הערפדים?‬
‫זה לא מתאים לאמונה שלך.‬
‫מה אתה יודע על אמונה?‬
‫אמונה היא בסיס.‬
‫אמונה היא סדר.‬
‫"כי תלך במו אש לא תכוה, ולהבה לא תבער בך."‬
‫ישעיהו מ"ג, פסוק ב'.‬
‫אמונה היא בת לוויה בזמנים הקשים ביותר.‬
‫כשהעולם נוטש אותך.‬
‫העולם נטש אותך, מיזרק?‬
‫אתה יודע את שמי.‬
‫אמור לי מה שמך.‬
‫המהפכה מאלצת את כולם לבחור צד.‬
‫אנשי דת שלא מצהירים נאמנות למדינה‬ ‫נשלחים לגיליוטינה.‬
‫ואתה מעדיף להיות נאמן לארזבט באטורי?‬
‫יש לך מושג מי היא?‬
‫מהן היכולות שלה?‬
‫ברגע שהיא לא תזדקק לכם‬ ‫היא תפנה לכם עורף ותרצח אתכם לאט.‬
‫בזה אחר זה.‬
‫אתה מצפה ממני להאמין שאכפת לך…‬
‫ערפד?‬
‫בוא נעשה את זה שוב.‬
‫במקום נוח יותר.‬
‫שמי אולרוקס…‬
‫אגב.‬
‫הכול מוכן במאשקו?‬
‫החסידים ממלאים את השאטו.‬
‫המרקיז נרגש לפגוש אותך.‬
‫אני אפגש עם אומן החישול מחר.‬
‫חלמתי אתמול בלילה‬
‫על העולם שאנחנו יוצרים.‬
‫הקיסרית של רוסיה.‬
‫הקיסר של רומא הקדושה.‬
‫הסולטאן העות'מאני, האפיפיור.‬
‫כולם כורעים לי ברך…‬
‫מנשקים את רגליי.‬
‫זה היה חלום כל כך יפה.‬
‫כולם יכרעו ברך, רוזנת.‬
‫כל אחד ואחד.‬
‫כולנו שמענו על מרד העבדים בסן דומנג.‬
‫הערב יש כאן מישהי שהשתתפה בו.‬
‫מנהיגה ומהפכנית גדולה.‬
‫אני מציגה את אנט.‬
‫הם יאהבו אותך.‬
‫אגון מוג'ובה.‬
‫אבותיי, אני מכבדת אתכם.‬
‫אני לא מנהיגה מהפכנית.‬
‫אני נערה שהייתה שפחה.‬
‫עד שהעבדות הייתה בלתי נסבלת.‬
‫המהפכה הזאת…‬
‫היא מספרת על משהו שהיא מכנה "היגיון".‬
‫אבל רק אלוהים יכול להציל את נשמותיכם.‬
‫הצתנו ניצוץ.‬
‫תחילה כמה מאיתנו הסתתרו בהרים.‬
‫אבל שדות הסוכר והטבק התייבשו בשמש.‬
‫והניצוץ הצית להבה, והלבה הפכה לתופת‬
‫וכל כוחם ואכזריותם קרסו לנגד עינינו.‬
‫חופש, שוויון, אחווה!‬
‫הם שורפים כנסיות קתוליות,‬
‫משמידים פסלים של מריה ושל הקדושים,‬
‫וקוראים לזה היגיון.‬
‫אני קורא לזה עבודתו של השטן.‬
‫זה בסדר.‬
‫הישארו במקומותיכם.‬
‫אנו מוגנים.‬
‫אלוהים יגן עלינו.‬
‫תתפצלו. תפנו את המעברים.‬
‫קדימה!‬
‫מה לעזאזל קרה?‬
‫זה היה אדוארד.‬
‫ראיתי את עיניו.‬
‫מה? מה זאת אומרת?‬
‫הוא מת.‬
‫הם הולכים למנזר.‬
‫הוא יצור לילה.‬
‫אדוארד המתוק והיפה שלי‬ ‫הפך למפלצת שנוצרה בגיהינום.‬
‫- מבוסס על סדרת משחקי הווידאו מאת קונאמי -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬