CASTLEVANIA: NOKTURNO
Ten pach nesnáším.
Co to je?
Vrbová kůra. Působí proti bolesti.
Cítila jsem ji už tolikrát, že ji s ní mám spoje…
- Nevrť se. - To jsi takhle hrubá vždycky?
Nejsem zdravotní sestra.
Je hlubší, než jsem čekala.
Zkoušela jsem to jenom párkrát.
- Au! - A povedlo se mi to jen jednou.
Dokážu zacelit jedině maso.
Učím se i napravovat kosti, ale…
To je… Jsi úžasná.
Jeho žena trvá na tom, že si tu hlavu nechá.
Radši nechci vědět, co s ní zamýšlí.
Já pláč nesnesu, Nikolaji. Popřej jí upřímnou soustrast za mě.
Vyřiď jí, že je ho škoda, že to byl věrný služebník…
a že měl skvělý vkus na závěsy.
Řeknu jí, že najdu toho Belmonta a přinesu jí jeho hlavu.
Může si ji vystavit vedle té markýzovy.
Mami?
Ty… brečíš?
Ne, já jenom…
Tenhle výhled se mi vždycky líbil.
Proč?
Když jsem před 17 lety přišla do Machecoulu, neměla jsem nic.
Místní mi jako cizince moc nevěřili.
Nikdy nezapomenu na to, jak mile se ke mně chovali v opatství.
Cítila jsem se tam bezpečně. Bylo to pro mě posvátné místo.
Richter!
Co to děláš?
Opovaž se vracet do opatství.
Nemusíte chodit se mnou.
Nechoď tam. Prosím.
Slíbila jsem Edouardovi, že se vrátím.
Annette, teď na to není vhodná chvíle. Jsi rozrušená.
Nejsem rozrušená, ale naštvaná.
- To já taky, ale musíme počkat. - Na co?
Na to, až vymyslíme nový plán. Na východ slunce. A na Richtera.
Nehodlám čekat na Richtera.
Edouard nemá moc času. Drží ho v řetězech.
Jak se mám uklidnit, když ho vězní?
To on mi pomohl získat svobodu.
Olrox a Drolta jsou mocní upíři.
Nevím, co plánují, ale jestli tam půjdeš teď, bude to sebevražda.
Až se Richter vrátí,
probereme, co budeme dělat s těmi stvůrami.
Než zachráníme Edouarda, musíme pochopit, proti čemu stojíme.
Společně.
Stojíš mi v cestě, Marie.
Uhnu ti, jedině když mi slíbíš, že se tam nevrátíš.
Dobře.
Ani na zámek?
Ani na zámek.
- Alespoň ne dovnitř. - Annette!
Máte pravdu, že musíme pochopit, proti čemu tu stojíme.
Jestli jdeš na výzvědy, musíš být nenápadná. Kdyby tu byl Richter…
To bez něj nedokážete nic? Vzal nohy na ramena.
Zkus mu to odpustit. To Orlox zabil jeho matku.
Je to ten drak, který ho od dětství straší ve snech.
Každého z nás něco straší.
Když otrok uteče poprvé, vypálí mu na rameno tuhle značku.
Podruhé mu přeříznou šlachy.
A napotřetí ho zabijou.
Jako malou mě učili, abych se lidí s touhle značkou bála.
Že jsou to potížisti.
Po mém útěku jsem je ale viděla jinak.
Zjistila jsem, že lidi s touhle značkou vědí nejlíp,
jakou hodnotu má svoboda.
Hrdě ji nosí každý den. Stejně jako já.
Kdybych se nechala děsit minulostí,
nikdy bych nenašla svobodu.
Vidím, že se vyžíváš ve strašení dětí.
Modrou krev mám nejradši.
Mluvím o tom Belmontovi.
Jo o tomhle. Je to syn jedné staré sokyně.
Syn staré sokyně, co bude brzo mrtvý. Postaráme se o něj.
Nevím, jak to chodí v Novém světě,
ale tady se na bohatých nekrmíme.
Lidi by začali remcat.
Moc se omlouvám.
Netušil jsem, že vám tolik záleží na spokojenosti smrtelníků.
Snažím se…
když zrovna vesničany nestraším v nočních můrách.
S místními jsme uzavřeli křehké spojenectví.
Prozatím.
Taky mě to znechucuje.
Výměnou za vliv mezi šlechtou
jsme jim slíbili, že se budeme krmit jen na rolnících.
A toho opata musím trpět kvůli stvůrám noci.
Brzo vyjde slunce. Neměla by ses vrátit na zámek?
Kde ses ubytoval ty?
V hostinci, co leží opačným směrem. Je tam příjemný klid.
A soukromí?
Líbí se mi tu.
Jsem rád v obraze.
Úsvit se blíží.
Bude tu každou chvíli.
Hned poznám, že přichází.
Jakmile vyjde slunce, vzduch začne chutnat trochu jinak.
To je chuť hrůzy. Cítíme ji všichni.
Jsme svobodní jen na pár hodin.
Představ si tu volnost, kdyby ses nemusel bát světla.
Neztrácím čas nedosažitelnými fantaziemi.
Není to nedosažitelné.
Upíři po celé Evropě přísahají věrnost Alžbětě Báthoryové.
Budeš jedním z nich?
Nikdy jsem nebyl věřící.
Musím věci vidět na vlastní oči.
Prý je pěkně impozantní.
Impozantní a úžasná. Hotová lvice.
Třese se před ní samotné zlo.
V posvátném úžasu.
Viděli jsme vzestup a pád říší, Olroxi. Smrtelníci jsou vrtkaví.
Bouří se kvůli chlebu a přebíhají od boha k bohu.
Bývala jsem Sachmetinou kněžkou.
Sloužila jsem egyptské bohyni války a pomsty.
Vzpomínám si na pach smrtelných těl při slavnostech.
Na kadidlo, zápal hýřilů a pocit, že se dotýkáme věčnosti.
A teď…
Teď jsou vaše chrámy napůl pohřbené v písku.
Přesně tak.
Jenom se rozhlídni. Lidi žijí stejně krátce jako jepice.
Jejich věrnost je pomíjivá jako jejich životy.
My máme času dost.
Budeme se skrývat ve stínech i potom, co se tohle město promění v rozvaliny?
A prosit se o nejistou věrnost smrtelníků
někde o dům dál?
Stvořme nový svět, Olroxi.
To už jsem taky slyšel mnohokrát.
Díky nám to může být naposledy.
Uteč!
Když jsem tě viděl naposled, byla jsi s tím mulatem.
Já tě naposledy viděla jako létající krysu.
Přinesli mi tě pár hodin po narození.
Pěkně jsi vřískala a byla jsi ošklivá jako čerstvě vylíhlé kuře.
Měla jsi pěkně křehký krček.
Škoda, že jsem ho nezlomil už tehdy.
Studovala jsem tě celé roky.
Dobře si pamatuju, jak ses třásl před křesťanským Bohem.
To je smrad škvařícího se masa.
Měl bys ho dobře znát.
Pamatuju si to křupnutí, když jsem zabíjel tvoji matku.
Pamatuju si, co jste s dívkami zpívaly, když jste měly za to, že ostatní spí.
Vím, co tě straší ve snech.
To ty tady stojíš v kleci.
Vsadím se, že se občas probouzíš s chutí spáleného cukru na jazyku
a ani nevíš, že jsi kdy utekla.
To proto, že jsi nezískala skutečnou svobodu.
To ty tady máš značku na čele.
Je to symbol věrnosti mojí paní.
Alžbětě Báthoryové.
Nevyslovuj její jméno! Jak dlouho jsi byla otrokyní?
Patnáct let? Nebo víc?
Narodila ses v řetězech ženě v řetězech.
Někteří lidé jsou v životě obklopení jenom otroky.
Ty i zbytek tvých kamarádíčků jste můj majetek.
Co to má společného s Alžbětou?
Znovu nastolí přirozený řád.
Nesmrtelní, králové, lidé,
rolníci a pak až otroci.
Včetně tebe.
Jak to hodlá udělat?
Je to jenom upírka.
Alžběta je bohyně!
Napila se Sachmetiny krve.
Té egyptské bohyně?
Ano.
Sachmet je lvice. Dcerou boha Re.
Její dech je jako pouštní vítr.
Řekli nám, že máme očekávat znamení. Chaos, povstání otroků a války.
Prý to máme vnímat jako předzvěst toho,
že Alžběta přichází se vší Sachmetinou mocí,
aby obnovila přirozený řád.
A to má znamenat co?
To znamená, že mě možná zabiješ, ale Alžbětu nikdy neporazíte.
Spolu s ní přijde nekonečná noc.
Zničí všechno a všechny, které jsi kdy milovala.
Vychází slunce. A zahání všechnu temnotu.
Jako vždycky.
Tohle je přirozený řád.
PRYČ S BOHEM I PÁNY
To není fér.
Já vím zlatíčko. Všichni chtějí být Volnost.
Mohla by být Rovnost. Nebo Bratrství.
Na Bratrství by přece musela být kluk, ne?
Tak Sesterství.
Sluší ti.
Nepřidáš se k nám?
Ke slavení, nebo k revoluci?
K obojímu.
Mě vážně nepotřebujete.
Někdo to za nás vybojovat musí.
A ty vypadáš jako schopný bojovník.
Možná mě už nebaví bojovat.
Emmanueli.
Prosím, Tero.
Přišel jsem si promluvit.
Prosím.
My dva se nemáme o čem bavit.
Jsi zraněná?
Pořád nad tím musím přemýšlet.
O tom, co jsem viděla a co o tobě vím.
Říkal jsi, že si tě vyvolil sám Bůh,
abys bojoval se zlem na zemi.
Ano, kdysi jsem tomu věřil.
A co teď?
Teď přicházím o všechno, co jsem v životě vybudoval.
Možná je čas na změnu!
Ano, zní to romanticky. Jako ostatně všechny vaše revolucionářské řeči.
Až ale tuhle zemi spálíte na troud…
Kdo potom všechno znovu vybuduje?
Mluvíte o svobodě.
Ale pro koho?
Pro všechny!
Ve své farnosti mám jednu 82letou ženu.
Každý den svědomitě chodí na přijímaní
a její vnuk jí to teď zakázal. Ve jménu rozumu.
Myslíš, že když se v noci vzbudí, křičí do tmy: „Rozum!“ nebo „Volnost!“
zatímco se snaží zahnat noční můry?
To je jenom jedna žena.
Ve Verdunu zmasakrovali přes 200 kněží.
Nebude trvat dlouho, než nás vyhostí nebo pošlou pod gilotinu.
Chtějí tavit kostelní zvony, aby mohli vyrábět dělové koule.
Barbaři jsou před branami.
Nikdo pro ně nikdy nebude dost loajální.
Všechny nás utopí v krvi.
- Ne, když nás dřív zabijou vaše stvůry! - Buduju armádu.
A bojujete na špatné straně! Po boku upírů.
Zatím si nemůžu vybírat spojence.
Musím něco obětovat.
Muži, kterého jsem znávala, by z tebe bylo zle.
Nikdy jsem nebyl bez hříchu, Tero.
Hříchy jsou jedna věc, ale vy vyrábíte podělaný stvůry noci!
Kolikrát se už v stalo, že by celý tok dějin
záležel na rozhodnutí jediného muže?
Konstantin I. Veliký. Karel Veliký. A teď já.
Kdo ví, jaké větší ohavnosti s sebou tahle revoluce přinese?
Jestli je tvůj Bůh tak mocný, jak říkáš, nepotřebuje, abys za něj bojoval.
Neděláš to pro církev, ale pro svoji vlastní ješitnost!
Často přemítám o Jidášovi.
Měli ho za zrádce.
Jak by to ale dopadlo, kdyby Krista nezradil?
Nespasil vlastně svojí zradou celý svět?
A já hloupá ti věřila. Kéž bych tě nikdy nepotkala!
Kdybys mě nepotkala, Marie by nebyla na světě.
Říkala jsi, že táta umřel.
Abych tě ochránila.
Tero, přísahám ti…
že nedovolím, aby se jí něco stalo.
Kolik za…
Víc, než kolik máš.
Můžu vám ulovit nějakého upíra.
Nanejvýš pro mě můžeš mýt nádobí.
Tamhleten chlap za tebe ale prý zaplatí.
Díky za večeři.
Víš, co se říká o večeři zadarmo?
Ono se o ní něco říká?
„Vrať se, odkud jsi přišel, a rozhodně nečekej další.“
Anebo to říkám jen já.
Hele, o nic jsem se vás neprosil.
Kde je kurva ten dědek?
Kristepane, už zase.
Přísahal jsi, že až mě tu znova uvidíš, zabiješ mě.
Tady mě máš, tak si posluž.
Když něco slíbím, tak to taky dodržím.
Ještěže už jsem dopil.
Teď by se mi hodil tesař, hochu.
Dejte to sem.
Dávej si na něj větší pozor.
Úplně jsem zapomněl, jak je těžký.
Až moc.
Hej! Co jste zač?
- Nemáš být náhodou chytrý? - Cože?
Alespoň mi to tvrdila Julia.
Kdo jste?
Juste.
Kdo že?
Juste Belmont.
Tvůj děda.
PODLE HERNÍ SÉRIE OD KONAMI
Překlad titulků: Eliška K. Vítová