SERIÁL OD SPOLEČNOSTI NETFLIX
-NÁMĚT: CLIVE BRADLEY -REŽIE: SAM DEATS A ADAM DEATS
– Tu vůni nesnáším.
Co je to?
Vrbová kůra. – Na pomoc od bolesti.
Teď je tu cítit tak často, že už si ji spojuji jen s - jau!
Nehýbej se.
Jsi vždycky takhle drsná?
Nejsem sestra.
Je to hlubší, než jsem myslela.
Tohle jsem zatím zkoušela jenom párkrát.
Papa Legba. – Ouvè baryè a.
-Au! -A fungovalo to jenom jednou.
Dokážu to jen s poraněnou tkání. Zkoušela jsem se to naučit i s kostmi,
ale…
To je… Jsi… úžasná.
Jeho manželka říká, že má v úmyslu… nechat si hlavu.
Zdráhám se pomyslet, co s ní plánuje dál.
Nesnáším slzy, Nykolaji. Vyjádřete jí za mě soustrast. Řekněte jí, že nám bude
velice chybět. Byl věrný sluha… a měl výborný vkus na bytový textil.
Řeknu jí, že najdu toho mladého Belmonta a přinesu jí JEHO hlavu.
Může si ji dát na podnos vedle té markýzovy.
Mami?
Ty teď… pláčeš?
Ne, ne. Jenom…
Vždy se mi líbilo, že je to odsud vidět.
Proč?
Když jsem před sedmnácti lety přišla do Maškulu, nic jsem neměla.
Obyvatelé města se na cizinku dívali s nedůvěrou. Ale nikdy jsem nezapomněla,
kolik soucitu mi projevili v opatství.
Bylo to mé bezpečné a posvátné místo.
-Rikter! -Rikter!
Co to děláš?
Nejdeš snad zpátky do opatství?
Nepotřebuju, abyste šly se mnou.
Nechoď tam. – Prosím.
Řekla jsem Eduardovi, že se vrátím.
Anet,… teď není vhodná doba. Jsi rozčílená.
-Nejsem rozčílená. Jsem rozzuřená. -To já taky, ale musíme počkat.
A na co?
Na přeskupení. – Najít nový plán. Na východ slunce. Na Riktera.
Nemám čas čekat na Riktera.
Eduard na to nemá čas. Je v řetězech.
Jak bych mohla být v klidu spát, když není svobodný? – Když on pomáhal osvobodit mě?
Olrox a Drolta jsou velice mocní upíři. – Nevím, co v Maškulu plánují,… ale je
sebevražda tam jít teď.
Rikter se vrátí. – Až tu bude, zjistíme, co udělat s Droltou a nočními nestvůrami.
– Musíme je pochopit, abychom je porazili a zachránili Eduarda. – Společně.
Marie, stojíš mi v cestě.
Ustoupím, jen když mi řekneš, že dnes už do opatství nepůjdeš.
Fajn.
Ani na zámek.
Aspoň ne dovnitř.
Anet!
Pravda. – Potřebujeme je poznat, abychom je porazili.
Pokud je chceš špehovat,… tak se drž z jejich dohledu. Kdyby tu byl Rikter…
Vy čekáte na Riktera pokaždé, když něco chcete? – On nám utekl.
Zkus mu odpustit. – Olrox je upír, který zabil jeho matku. – Drak, který ho budil
ze spánku od jeho dětství.
Každý má noční můry.
Když otrok uteče poprvé, ocejchují ho na rameni touhle značkou. – Podruhé mu
přeřežou šlachy. – Potřetí… ho zabijí. – Když jsem byla malá, učili mě, abych se
bála lidí, co měli na naší plantáži tuhle značku. – Potížistů. – Když jsem ale sama
utekla, viděla jsem je jinak. – Lidé s touhle značkou na vlastní kůži poznali,
jakou cenu může mít svoboda. – Nosí ji každý den. – Proto ji nosím taky.
Pokud dovolím, aby mě strašila minulost,… tak se od ní neodpoutám.
Vidím, že zasíváš hrůzu do dětských duší.
Nejraději mám modrou krev.
Mluvím o mladém Belmontovi.
Oh, o něm. – Syn starého nepřítele.
Brzy MRTVÝ syn starého nepřítele. – Postaráme se o něj.
V Novém světě to možná děláte jinak, ale my se tady nekrmíme bohatými. – Místní by
začali remcat.
Omlouvám se ti. – Netušil jsem, že máš až tak velký zájem udržet smrtelníky
spokojené.
Snažím se. – Zatímco nechávám zkysnout mléko a pronásleduji vesničany ve snech.
S lidmi máme v tomhle městě křehké spojenectví.
Zatím.
I já jsem z toho znechucená. – Dělat s nimi dohody, krmit se jen venkovany
výměnou za vliv mezi těmi aristokraty. – Strpět toho člověka v opatství výměnou
za jeho noční nestvůry.
Brzy už vyjde slunce. – Neměla by ses vrátit zpátky na zámek?
A kde pobýváš ty?
– Kousek odsud je hostinec. – Je dobrý. – Poklidný.
V soukromí?
– Líbí se mi ve městě. – Chci vědět, co se kde šustne.
Nebude trvat dlouho…
…A začne svítat. – Poznám to i bez dívání. – Těsně před východem slunce… se
vzduch naplní něčím zvláštním.
Všichni to cítíme. Je to děs.
Na chvíli jsme od něj osvobozeni.
Představ si tu svobodu. – Neutíkat před světlem.
Neztrácím čas představami o něčem, co nikdy nebude.
Ale ono to bude, Olroxi. – Upíři z celé Evropy slibují Erzsebet Bátory svou
věrnost. – Budeš dalším z nich?
Nikdy jsem nebyl věřící. – V cokoli.
Já asi potřebuju vidět, abych uvěřil.
Slyšel jsem, že je velmi obávaná.
Obávaná, nádherná, lvice.
Zlo se před ní třese v posvátné… bázni.
Viděli jsme vzestupy a pády říší, Olroxi. – Smrtelníci jsou vrtošiví. – Stávkují za
chleba a přelétají od jednoho boha k druhému
Byla jsem velkou kněžkou Sachmet,… egyptské bohyně války a pomsty.
Pamatuji si na pach smrtelných těl během slavnostních dní, na kadidlo, na zápal
účastníků oslav, na pocit dotknout se nesmrtelnosti.
-A teď… -A teď jsou ty chrámy
napůl pohřbeny v prachu.
Přesně tak.
Podívej se na to všechno. – Lidské životy mají jepičí trvání. – Jejich oddanost je
-stejně prchavá. -BARKESVILLE 1743-1786
My setrváváme.
Až z opatství v tomhle městě zbydou jen ruiny, budeme dál zůstávat ve stínu?
Hledat chabou oddanost mezi smrtelníky, u kterých budeme doufat, že ji najdeme?
Vytvořme nový svět, Olroxi.
Ale víš,… tohle už jsem taky někde slyšel.
A pojďme zařídit, aby přetrval.
Uteč!
Když jsem tě viděl naposledy,… byla jsi s tím mladým mulatem.
Když jsem já viděla vás, byl jste létající krysa.
Ukázali mi tě jenom pár hodin po tvém narození. Maličký vřískající tvor,…
ošklivý jako čerstvě vylíhlé kuře,… s tenoučkým krkem.
Měl jsem ti ho tehdy zlomit.
Papa Legba. – Ouvè baryè a.
I já měla mnoho let na to vás poznat. – Nezapomněla jsem, jak se krčíte před
křesťanským Bohem.
To je puch… spáleného masa. – Určitě ho dobře znáte.
Vím, jaký zvuk tvá matka vyloudila, když umřela. – Znám písně, které jsi ty a další
dívky zpívaly, když jste si myslely, že všichni ostatní spí.
Vím moc dobře, jak vypadají tvé noční můry.
Já nejsem ten, kdo je v kleci.
Jsem si jistý, že některá rána se probouzíš s pachutí spáleného cukru
ve svém hrdle a zapomínáš, žes kdy utekla. – To protože svobodná nejsi… v tom, co je
důležité.
To vy máte cejch na čele.
Je to symbol oddanosti k mé paní.
K Erzsebet Bátory.
Nejsi hodna vyslovit její jméno. – Jak dlouho jsi byla otrokem? – Patnáct let?
Déle? – Narozená v řetězech ženě v řetězech. – Někteří lidé se podívají
dozadu a dopředu a jediné, co vidí, jsou otroci. – Ty a tví lidé jste můj majetek.
Co to má společného s Erzsebet?
Ona ve světě znovu obnoví přirozený řád. – Nesmrtelní, králové, lidé, venkované,
otrociii,… ty.
Jak by to zvládla?
-Je to jen upírka. -Erzsebet je bohyně! –
Pila krev samotné Sachmet.
Té egyptské bohyně?
Ano. – Sachmet je dcerou Ra. Lvice. – Její dech je jako pouštní vítr. Řekli nám, že
se objeví znamení: nepokoje, povstání otroků, válka. Řekli nám, že to máme vidět
jako předzvěst. – Erzsebet přichází s veškerou sílou Sachmet, aby obnovila
úplně všechno.
Co to znamená?
Znamená to, že mě zabít můžeš,… ale Erzsebet nebude nikdy poražena. – Přijde
totiž s věčnou nocí. – Zničí úplně všechny a všechno, co si kdy milovala.
Vychází slunce. – Pohlcuje temnotu.
Vždycky to tak dělá.
Tohle je přirozený řád.
NI DIEU NI MAÎTRE
-To není fér. -Ah, zlatíčko, každý chce být Svoboda.
Třeba by mohla být Rovnost. – Nebo Bratrství.
Musíš být muž, abys byl Bratrství. – Je to „sounáležitost“.
Tak to bude asi Sesterství.
Oh, sluší ti to.
Chceš se k nám přidat?
-K vašemu festivalu, nebo k revoluci? -K obojímu.
Vy mě nepotřebujete.
Potřebujeme někoho, kdo za nás bude bojovat. – A ty vypadáš, že v sobě máš
bojového ducha.
Asi mě už bojování unavuje.
Emanueli.
Tero, prosím.
Jen jsem si přišel promluvit.
Prosím.
Nemáme si O ČEM povídat.
Ty jsi… zraněná?
Pořád to nemůžu pochopit.
Po tom, co jsem viděla, a jak jsem tě znala.
Jednou jsi mi řekl, že Bůh volal tvé jméno. – Že tě povolal bojovat proti zlu.
Dřív jsem tomu věřil. Ano.
A teď?
A teď… jsou základy, na kterých jsem vystavěl svůj život, vyvráceny.
Třeba už bylo na čase.
To samozřejmě zní romanticky,… jako všechno, co vy revolucionáři nabízíte. Ale
jakmile tuhle zemi přeměníte v trosky, jsem zvědavý, kdo zbyde, aby ji znovu
vybudoval.
Mluvíte o svobodě.
A svoboda pro koho?
Pro úplně všechny.
V mé farnosti je jedna žena, dvaaosmdesátiletá. – Celý život se denně
belhala ke svému přijímání, ale teď jí to zakázal její vnuk,… prý je to ve jménu
rozumu. – Myslíte, že když se v noci probudí, bude řvát „Rozum“,… „Svoboda“,
aby zahnala své noční můry?
To je jen jedna žena.
Ve Verdenu bylo zmasakrováno přes dvě stě kněží. – Nepotrvá dlouho a kněží budou
vyhnáni do exilu, nebo popravováni gilotinou. – Povídá se, že chtějí roztavit
kostelní zvony na dělové koule.
To barbaři… jsou za branami. – Pro ně… nikdo nebude dost pravdivý nebo dost
oddaný.
Všechny nás utopí v krvi.
Ne, pokud to neudělají vaše nestvůry!
Já ale buduju armádu.
Ale vy bojujete na špatné straně. – Spolčený s upíry.
Uzavřel jsem nezbytné prozatímní spojenectví. – A přinesl oběti.
Člověk, kterého jsem dřív znala, by se teď na sebe díval s odporem.
Já ale nikdy nebyl bez hříchu, Tero.
Je rozdíl být bez hříchu a přechovávat ty úděsné noční nestvůry.
Kolikrát už se… celý běh dějin spočine na rozhodnutí jen jediného člověka? –
Konstantin,… Karel Veliký,… já. – Kdo ví, jaké další ohavnosti tahle celá revoluce
přinese?
Pokud je tvůj Bůh tak mocný, jak říkáš, nepotřebuje, abys za něj bojoval. –
Neděláš to pro blaho církve. Děláš to jenom z vlastní ješitnosti.
Často jsem přemýšlel o Jidášovi. – Zrádci. – Odpadlíkovi. – Co by se ale
mohlo stát,… kdyby neudělal to, co udělal? – Byl kvůli zradě jediného člověka
zachráněn celý svět?
Byla jsem hloupá, že jsem ti věřila. Kéž bych tě nikdy nepotkala.
Kdybys mě nepotkala, neměli bychom Marii.
Říkalas, že otec je mrtvý.
Abych tě chránila.
Já… ti slibuji, Tero,… že ji udržím… v bezpečí.
Kolik stojí… eh…
Víc, než máš, jak to vypadá.
Mohl bych vám to zaplatit lovením upírů.
Pokud mi to zaplatíš umýváním nádobí, tak si plácnem.
Ale ten muž támhle říká, že mu to mám připsat na účet.
Díky za večeři.
No,… víš, co se říká o večeři zdarma?
Něco se o ní říká?
Říká se: „Vrať se, odkud jsi přišel, a nic dalšího už nečekej.“ Možná to říkám
jen já.
Hele,… já vás o nic neprosil.
Kde je do prdele ten starouš?
A kurva. Další.
Přísahal jsi přece, že příště, až v této vesnici uvidíš mou tvář, tak mě zabiješ.
– Má tvář je tady. – Tak se ukaž.
To ze mě asi dělá člověka, co drží slovo.
Ještěže jsem to stihl dopít.
Jestli jste schopný zaplatit za jídlo tesařinou…
Vrať mi to.
Měl by sis to trochu lépe hlídat.
Zapomněl jsem,… jak těžký ten bič je.
PŘÍLIŠ těžký.
Hele. – Hele! – Co seš zač?
Nemáš náhodou být chytrý?
Cože?
To vždycky říkala Džulia.
Tak co si zač?
Já jsem totiž Žust.
Jakej Žust?
Žust Belmont.
Jsem tvůj dědeček.