‫ברוכה הבאה לצרפת, הוד רוממותך.‬
‫המסע הארוך והמייגע שלך כמעט נגמר.‬
‫אחותי הסהר זוהרת הלילה.‬
‫היא מתרגשת מאוד, כמובן.‬
‫בקרוב נאלץ את אבינו, אמון-רא, השמש…‬
‫לרדת על ברכיו ולהתחנן בבוץ לרחמים.‬
‫אבל לא יהיו רחמנים מזוינים.‬
‫אחתוך את ראשו, אמצוץ את מוחו‬ ‫ואירק אותו אל העפר.‬
‫הם תמיד סגדו לו.‬
‫אבא שלי.‬
‫השמש המזוינת.‬
‫מאז שזחלו מהמערות, בני התמותה העריצו אותו…‬
‫כי הם מפחדים מהחושך.‬
‫בקרוב תהיה רק אפלה.‬
‫ואימה תהיה כל עולמם.‬
‫לעת עתה, רוזנת,‬ ‫הלילות קצרים כאן בצפון הרחוק.‬
‫נותרה לנו דרך ארוכה.‬
‫כן.‬
‫אבל אני כל כך צמאה, דרולטה.‬
‫בתו של קצין במהפכה.‬
‫חבר במועדון היעקוביני.‬
‫עורך דין. אוהב לשמוע את קולו.‬
‫שמעתי שהוא התחתן על חייו, ולא על חייה.‬
‫הו, כן.‬
‫נפלאה.‬
‫אני כל כך משועממת מפחד ריקני.‬
‫זה הרבה יותר מתוק.‬
‫יאוש.‬
‫- קסטלווניה: נוקטורנו -‬
‫חכה רגע. אני צריך תשובות מזוינות, סבא'לה.‬
‫בבקשה, רק אל תקרא לי "סבא'לה".‬
‫איפה לעזאזל היית כל חיי?‬
‫חשבתי שאתה מת.‬
‫אני אהרוג את טרה.‬
‫הגעתי למדינה הזאת כשהייתי בן עשר,‬ ‫ולא הכרתי אף אחד.‬
‫לולא דודה טרה, שאינה באמת דודתי,‬
‫אלא דודנית כלשהי רחוקה מאוד…‬
‫היה לנו הסכם, לעזאזל.‬
‫מה זאת אומרת, תהרוג אותה?‬
‫היא הבטיחה שלא להגיד לך איפה למצוא אותי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫כלומר… היא לא סיפרה לך?‬
‫לא! מה? לא!‬
‫ובכן, לגבי השאלה שלך,‬ ‫היכן הייתי במשך כל חייך…‬
‫הייתי כאן כל הזמן.‬
‫מאז שהגעת לצרפת.‬
‫השגחתי עליך.‬
‫כלומר, צפית בי?‬
‫בסתר?‬ ‫-כשאתה מתאר את זה כך, זה נשמע מוזר.‬
‫וטרה ידעה?‬
‫היא הסכימה שלא לספר לך.‬
‫נתתי לה כסף.‬
‫זה היה ההסכם?‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫ובכן, בערך.‬
‫כשקיבלתי כסף על הרג הערפדים‬ ‫הפרובינציאליים המטופשים ההם,‬
‫נתתי לה קצת, כדי לעזור לה.‬
‫אבל ביקשתי ממנה שלא לספר לך עליי, כי…‬
‫ובכן, חשבתי שזה לטובה.‬
‫לא רצית שאדע שיש לי סבא אמיתי‬ ‫שגר כמה קילומטרים ממני?‬
‫לא רציתי. היית עלול לצפות לדברים ממני.‬
‫עצות, עידוד. מתנות לימי הולדת.‬
‫מי צריך את זה?‬
‫אימי אמרה שאתה מת.‬
‫למעשה, היא הזכירה אותך רק כשאמרה שאתה מת.‬
‫היא אמרה שנסעה לעולם החדש‬ ‫כי לא נותר לה אף אחד.‬
‫ושהיא היורשת של מסיון בלמונט,‬
‫ושהיו שם ערפדים שבהם היא נלחמה.‬
‫למשל, אולרוקס.‬
‫לאן אתה הולך עכשיו?‬
‫אתה בלמונט.‬
‫אתה לא אמור להסתתר בצריף.‬
‫ואתה לא אמור להרוג ערפדים בשביל כסף.‬
‫הייתי גיבור…‬
‫פעם.‬
‫הפסקתי לספור כמה ערפדים הרגתי…‬
‫בגבורה.‬
‫השוט היה שלי אז, כמובן.‬
‫אבל היו לי כוחות אחרים.‬
‫אחת האימהות שלנו מלפני 300 שנה‬ ‫הייתה קוסמת גדולה.‬
‫סיפה, כן. אני יודע.‬
‫אני מכיר את כל ההיסטוריה של משפחתנו.‬
‫אימא שלי לימדה אותי.‬
‫והיא השמיטה אותך.‬
‫אני מתחיל להבין למה.‬
‫אתה נשמע בדיוק כמוה.‬
‫הייתי הקוסם החזק ביותר בשושלת בלמונט.‬
‫בקושי הייתי זקוק לשוט.‬
‫יכולתי לצלות קן שלהם בלהבה אחת.‬
‫אז מתי הפכת לקשיש מוזר?‬
‫צא החוצה. אביא לך קפה.‬
‫אני חושב שיש לי עוד ספל.‬
‫אמרת שהיית קוסם חזק.‬
‫בדגש על "היית".‬
‫הייתה לי אישה.‬
‫סבתא שלך, לידי.‬
‫וגם חבר, אם תוכל להאמין לזה.‬
‫שמו היה מקסים.‬
‫ערפד הרג את שניהם.‬
‫לורד ראת'בן.‬
‫אלוהים…‬
‫לא אמרתי את השם הזה כבר שנים.‬
‫אחזתי בה בזרועותיי.‬
‫התחננתי שתחזור אליי.‬
‫"חזרי אליי."‬
‫אחזתי בה.‬
‫כל כך חלשה.‬
‫כל כך קרה.‬
‫ומעבר למסדרון‬
‫מקסים, החבר שלי…‬
‫שחוט.‬
‫ולזמן מה, עדיין לא מת.‬
‫והכול בגללי.‬
‫הקסם עזב אותי.‬
‫לא היה לי דבר.‬
‫לא נותר דבר.‬
‫איבדת גם את בתך.‬
‫או ששכחת את זה?‬
‫בתך שנסעה לאמריקה כדי להילחם ברוע לבדה.‬
‫הרוע תמיד ינצח, ריכטר.‬
‫מה שזה לא יהיה, "רוע".‬
‫וזה בכל מקום.‬
‫זה תמיד יהיה חזק מאיתנו.‬
‫תוכל להרוג שד כזה או אחר.‬
‫לורד ראת'בן.‬
‫דרקולה…‬
‫אולי אפילו את אולרוקס.‬
‫אבל תמיד יהיו עוד.‬
‫עוד, וגרועים יותר.‬
‫והם ירצחו את האנשים שאתה אוהב.‬
‫האנשים שמסביבך בסכנה.‬
‫הרוע תמיד ינצח.‬
‫אז למה אתה כאן…‬
‫אם לא באת לחפש אותי?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫הרגת את וובלאנק.‬
‫כולנו שמחנו.‬
‫אבל איבדתי את אדוארד.‬
‫אבל לא את נשמתו.‬
‫זה צריך לחזק אותך.‬
‫מסתבר שהילד בלמונט חסר תועלת.‬
‫הוא פשוט ברח.‬
‫הוא ברח.‬
‫כולם מתחילים בבריחה, אנט.‬
‫מה?‬
‫זה שונה לגמרי.‬
‫איך את מסוגלת להשוות את זה?‬
‫באתי כדי לקבל הכוונה.‬
‫חשבתי שראיתי את הרוע הנוראי בעולם.‬
‫אבל כאן… זה הצמיח שורשים במשך מאות שנים.‬
‫וגאולת הערפדים, היא עתיקה אפילו יותר.‬
‫גם הכוח שלך עתיק, אנט.‬
‫אם אלו אבותיי, ססיל, הם רק מלמולים. רעש.‬
‫הם לא יעמדו בפני אלה מצרית עתיקה ושטנית.‬
‫הם מלמולים, רק בגלל שאת לא מקשיבה.‬
‫את עוצבת, אנט.‬
‫כל מה שיש בך…‬
‫בכך שנולדת לעבדות.‬
‫כמובן שזה נכון.‬
‫זה מקור הזעם שלך.‬
‫אבל זה לא מקור הכוח שלך.‬
‫הם אוהבים להגיד לך,‬ ‫שטנים קטנוניים כמו הרוזן וובלאנק…‬
‫שעבדות איננה אלא דרכו של העולם.‬
‫כך נוהגים אנשים.‬
‫את יכולה להביט סביב ולחשוב…‬
‫אולי הם צודקים.‬
‫רוע, אלימות ודיכוי בכל מקום.‬
‫אפילו הצרפתים, עם האידאלים העילאיים שלהם.‬
‫מה הם יודעים על הסבל שלנו?‬
‫ומה אכפת להם?‬
‫הם יבנו את העולם החדש שלהם.‬
‫אבל לא יהיה חופש, שוויון או אחווה בשבילנו.‬
‫אם הם יבנו אותו בכלל.‬
‫אבל הם יודעים שזה לא נכון, אנט.‬
‫השטנים הקטנוניים.‬
‫זה יועיל להם אם נאמין בכך.‬
‫אבל האנושות לא הגיעה לעולם הזה‬ ‫כשהיא גוררת צבאות של עבדים.‬
‫זה הגיע אחר כך.‬
‫וגם אבות אבותיך.‬
‫כמובן שאני מתכוונת לאימא שלך, שאהבה אותך.‬
‫ואבא שלך, שנגרר ממנה בידי אנשים עם שוטים.‬
‫וסבתא שלך‬
‫שצפתה בספינות מפליגות,‬ ‫כשהיא בוכה ותולשת את שיערה.‬
‫אבל הם חוזרים לאחור…‬
‫מעבר להם ומעבר להם.‬
‫בחזרה למקור.‬
‫אל נהר אוגון.‬
‫ואל עולם ללא עבדים או אדונים.‬
‫למדי לרפא את אבותייך.‬
‫יש אור בחשכה הזאת.‬
‫"אבלות ביום ההוא,‬ ‫אשר מן העפר יעלו האשמים להישפט."‬
‫הוא מאיים עליך.‬
‫השד הסרבן שלך.‬
‫למה הילד בלמונט כל כך פחד ממך?‬
‫חייתי זמן רב כאדם וכערפד.‬
‫אבל אהבתי באמת רק פעם אחת.‬
‫הוא היה מעיירה קטנה במסצ'וסטס,‬
‫אם שמעת על זה.‬
‫בימים ההם זו הייתה מושבה.‬
‫אבל הוא לא היה מתיישב.‬
‫הוא היה גאה להיות מוהיקן,‬ ‫עם שורשים עמוקים באדמה וביער.‬
‫הוא בער מתשוקה.‬
‫אל העולם.‬
‫אל איך שהאנשים…‬
‫"האנשים", כך הוא דיבר…‬
‫עוד יזכו בחופש.‬
‫אפילו אנשים כמוהו.‬
‫אנשים שאדמתם נגנבה, כלומר.‬
‫כפי שקרה לאדמתי…‬
‫לפני זמן כה רב.‬
‫אבל הוא נלחם איתם, המהפכנים.‬ ‫הוא נלחם איתם.‬
‫כמעט האמנתי בזה בזכותו.‬
‫ואז ג'וליה בלמונט הרגה אותו.‬
‫כי הוא היה ערפד.‬
‫ואתה עשית לו את זה.‬
‫בכלל ביקשת רשות?‬
‫הייתי מאוהב בו.‬
‫רציתי שהוא יהיה איתי לנצח.‬
‫וזה מה שתכננת עבורי?‬
‫כמובן שלא, מיזרק.‬
‫אני לא מאוהב בך.‬
‫מי היית, חבר?‬
‫אתה זוכר מי היית?‬
‫אני זוכר שהייתי ביער.‬
‫ובחורה שאהבה לדבר.‬
‫אני זוכר שחיבבתי אותה.‬
‫ואהבתי את מה שהיא אמרה.‬
‫שמי…‬
‫היה ז'אק.‬
‫הם יודעים?‬
‫כולם… הם יודעים?‬
‫כמובן שלא.‬
‫אתה מתבייש לספר להם?‬
‫למה?‬
‫אתה כומר, אז…‬ ‫אתה אמור להשאיר אותו במכנסיך.‬
‫ידוע שרוב הכמרים לא עושים זאת.‬
‫אפילו רוב האפיפיורים לא עושים זאת.‬
‫הם כמרים חסרי כבוד.‬
‫הולדת כמה פרחחים פה ושם‬ ‫לא משתווה לזימון שדים מהגיהינום.‬
‫או שגם האפיפיור עושה זאת?‬ ‫-אנחנו עושים את כל מה שצריך לעשות בשם האל.‬
‫זה בשם אלוהים?‬
‫שהתעלמת ממני כל חיי?‬
‫לא התעלמתי ממך, מריה.‬
‫אני יודע, למשל, שאת מכשפה.‬
‫אבל הגנתי עליך בכל זאת.‬
‫אתה באמת מאשים אותי בכישוף שחור?‬
‫הצטרפי אליי.‬
‫אלוהים נע דרכי, מריה.‬
‫אני מפציר בך.‬
‫בבקשה.‬
‫אל תעמדי בדרכו של האל.‬
‫הגואלת שלנו הגיעה!‬
‫המושיעה שלנו הגיעה!‬
‫המושיעה שלנו!‬
‫קץ למהפכה!‬
‫השבח לאל!‬ ‫-הגואלת שלנו!‬
‫הישועה הגיעה!‬
‫היא תרומם את נשמתנו!‬ ‫-היא באה להציל אותנו!‬
‫היא כאן!‬ ‫-המושיעה שלנו!‬
‫היא כאן.‬
‫היא כאן!‬
‫היא תציל אותנו!‬
‫תגאלי אותנו!‬ ‫-קץ למהפכה!‬
‫לפני זמן רב…‬
‫כשעדיין הייתי אנושי, ראיתי אנשים‬ ‫יורדים לחוף מספינות ושוחטים את בני עמי.‬
‫שוחטים אותם באלפים.‬
‫במיליונים, לבסוף.‬
‫מי היה מאמין לדבר כזה?‬
‫הם אמרו שזה בשם אלוהים.‬
‫לפעמים גם בשם המלך, אבל…‬
‫תמיד בשם אלוהים.‬
‫אך לבסוף…‬
‫יש רק אותה.‬
‫מוות למהפכה!‬
‫קץ למהפכה!‬
‫חיפשתי אותך.‬
‫מוות למהפכה!‬
‫הוא אומר שזו התוכנית של אלוהים.‬
‫היי אמיצה.‬
‫יש אור בחשכה הזאת.‬
‫ובכלא הזה…‬
‫כאן, בחשכה.‬
‫ז'אק…‬
‫עומד כאן ושומר עליי.‬
‫אתה מקבל את זה עכשיו, בתור הגורל שלך?‬
‫לא.‬
‫זה היה מהיר?‬
‫מותה של ג'וליה?‬
‫זה היה מהיר?‬
‫לא. לא ממש.‬
‫היא הביטה בי כשהיא מתה.‬
‫הרגשתי.‬
‫כלומר, הרגשתי כשחייה נעצרו.‬
‫ראיתי את זה בעיניים שלה.‬
‫הרגע המסוים שבו זה נגמר.‬
‫ואז אולרוקס שחרר אותי.‬
‫היא הייתה גאה, אימך.‬
‫היא אמרה שהיא לא זקוקה לי.‬
‫שאעכב אותה.‬
‫אבל כמובן שהייתי צריך ללכת איתה בכל מקרה.‬
‫הייתי אב נוראי.‬
‫אבל…‬
‫הדבר החשוב ביותר הוא להכיר במי שאתה באמת.‬
‫גם אם זה לא יפה.‬
‫אני צריך להשתין.‬
‫שיט!‬
‫אז…‬
‫אנחנו כאן.‬
‫שבט בלמונט ייכחד בקרוב.‬
‫מה, אתה תתחנן…‬
‫על החיים שלו תחילה?‬
‫אולי לא על החיים שלו.‬ ‫אחרי הכול, אתה בקושי מכיר אותו.‬
‫אבל שם, במאשקול…‬
‫הם משפחה, לא?‬
‫בערך. הילדה הקטנה שהיא לא אחותך,‬ ‫אבל היא כמעט אחותך…‬
‫האישה הדוברת שאינה אימא שלך,‬ ‫אבל הייתה כמו אימא בשבילך.‬
‫והבחורה השחורה, מאיפה שהיא לא הגיעה.‬
‫אתה יכול להתחנן על חייהן.‬
‫אבל אין ממש טעם להתחנן בפניי…‬
‫כי אני לא זה שיהרוג אותן.‬
‫זו תהיה המתנה של טורפת האור.‬
‫לרוב היא תולה אותך מזרועותיך‬ ‫עם קרסים בעצמות…‬
‫ומוודאת שלא תדמם מהר מדי.‬
‫אתה יכול להיות בהכרה במשך ימים.‬
‫זה נפלא.‬
‫אם יהיה להן מזל,‬
‫היא תהפוך אותן לערפדות…‬
‫ואז הן לא ימותו לעולם.‬
‫מה אתה חושב על זה?‬
‫יש משהו ששכחת לגבי בלמונט.‬
‫טיפשי מצדי.‬
‫גם אני שכחתי.‬
‫תכננתי לומר משהו שנון, חד ואכזרי‬
‫לפני שאהרוג אותך.‬
‫אבל זין על זה.‬
‫אני שוב מסוגל לעשות קסמים.‬
‫שמתי לב.‬
‫איך זה קרה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כי הייתי חייב.‬
‫אני חייב לחיות.‬
‫יש אנשים שאני אוהב.‬
‫חבל שזה לא הסתדר ככה בשבילך.‬
‫אני צעיר ממך בהרבה.‬
‫סביר להניח שזה העניין.‬
‫כן.‬
‫סביר להניח שזה העניין.‬
‫- מבוסס על סדרת משחקי הווידאו מאת קונאמי -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬