Velkommen til Frankrike, deres høyhet.
Den lange og kjedelige reisen din er snart over.
Min søster månen, skinner sterkt i kveld.
Hun er veldig spent.
Snart tvinger vi vår far Amun-Ra, solen,
ned på kne så han kan tigge om nåde i gjørmen.
Men det blir ingen jævla nåde.
Jeg skal kutte av ham hodet, suge ut hjernen og spytte den i støvet.
De har alltid tilbedt ham.
Faren min. Den jævla solen.
De dødelige har forgudet ham siden de krøp frem fra huler
fordi de er redde for mørket.
Snart blir det bare mørke.
Og frykt.
Ikke ennå, grevinne. Nettene er korte så langt nord.
-Vi har et stykke igjen å reise. -Ja.
Men jeg er så tørst, Drolta.
Datter av en revolusjonsleder.
Et medlem av Jakobinerklubben. Advokat. Han likte lyden av sin egen stemme.
Han tryglet visst for sitt eget liv i stedet for hennes.
Ja. Utsøkt.
Jeg er så lei av tom frykt.
Dette er mye bedre.
Fortvilelse.
Vent. Jeg trenger noen jævla svar, bestefar.
Vær så snill, ikke kall meg bestefar.
Hvor faen har du vært hele livet mitt? Jeg trodde du var død.
Jeg skal drepe Tera.
Jeg kom til landet da jeg var ti og kjente ingen her.
Var det ikke for tante Tera, som ikke er tante,
men mer som tippoldebarnet til en firmenning…
Vi hadde en avtale, for faen.
Hvorfor skal du drepe henne?
Hun lovet å ikke fortelle deg hvor jeg var.
Hva snakker du om?
Har hun ikke sagt noe?
Nei! Hva? Nei!
Vel… Jeg skal svare på spørsmålet ditt om hvor har jeg vært hele livet.
Jeg har vært her hele tiden. Helt siden du kom til Frankrike.
-Jeg har holdt øye med deg. -Har du iakttatt meg? I skjul?
Når du sier det sånn, høres det vel litt nifst ut.
-Og Tera visste det? -Vi var enige om å ikke si det.
-Jeg har gitt henne penger. -Var det avtalen?
Selvsagt ikke.
Vel, på en måte.
Når jeg har litt penger etter å ha drept dumme provinsielle vampyrer,
gir jeg henne litt.
Jeg ba henne om å ikke fortelle deg om meg fordi…
jeg tenkte det var best.
Du ville ikke jeg skulle vite at jeg hadde en jævla bestefar
bare noen kilometer unna?
Nei, jeg ville ikke det. Du kunne forvente ting fra meg.
Råd, oppmuntring og bursdagsgaver.
Hvem faen vil ha det?
Moren min sa at du var død.
Hun nevnte deg aldri bortsett fra å si at du var død.
Hun sa hun dro til den nye verden fordi hun var arvingen til Belmont-oppdraget
og måtte bekjempe vampyrer der.
Som Olrox.
Hvor skal du nå?
Du er en Belmont.
Du skal ikke gjemme deg i en hytte. Eller drepe vampyrer for penger.
Jeg var en helt en gang.
Jeg mistet tellingen på hvor mange vampyrer jeg drepte… "heroisk".
Pisken var min da. Men jeg hadde andre krefter.
En av våre forfedre for 300 år siden var en stor trollkvinne.
Sypha, ja. Jeg vet det.
Jeg vet alt om familiens historie. Moren min lærte meg det.
Hun utelot deg. Jeg begynner å skjønne hvorfor.
Du høres ut som henne.
Jeg var den mektigste trollmannen i Belmont-familien noensinne.
Jeg trengte knapt pisken.
Jeg kunne steke en hel haug av dem med én flamme.
Så når ble du slik en nifs gammel mann?
Gå ut. Jeg kommer med kaffe. Jeg tror jeg har en ekstra kopp.
Du sa du var en mektig trollmann?
Med trykk på "var".
Jeg hadde en kone. Bestemoren din Lydie.
Og tro det eller ei, jeg hadde også en venn.
Han het Maxim. En vampyr drepte dem begge.
Lord Ruthven.
Det er et navn jeg ikke har sagt høyt på årevis.
Jeg holdt henne i armene og tryglet om at hun skulle komme tilbake til meg.
"Kom tilbake til meg."
Jeg holdt henne. Hun var slapp.
Og kald.
Og på den andre siden av gangen lå vennen min Maxim, slaktet.
Og i en stund, ikke helt død.
På grunn av meg.
Trolldommen forlot meg.
Jeg hadde ingenting. Ingenting igjen.
Du mistet datteren din også. Eller har du glemt det?
Hun som dro til Amerika for å bekjempe ondskap alene.
Ondskap vinner alltid, Richter. Uansett hva det er.
Og den er overalt. Den vil alltid være alltid sterkere enn oss.
Du kan drepe noen djevler.
En lord Ruthvan, en Dracula, kanskje til og med en Olrox.
Men det vil alltid være flere. Flere og verre.
Og de vil drepe de du er glad i. Ingen rundt deg er trygge.
Ondskap vil alltid vinne.
Hvorfor er du her hvis du ikke leter etter meg?
Hva gjør du her?
Du drepte Vaublanc. Det gledet oss alle.
Men jeg mistet Edouard.
Men ikke sjelen hans. Husk det.
Belmont-gutten viste seg å være ubrukelig.
Han flyktet.
-Alle begynner med å flykte, Annette. -Hva?
Det er noe helt annet. Hvordan kan du sammenligne det?
Jeg kom hit for råd. Jeg trodde jeg hadde sett den verste ondskapen i verden.
Men her har den vokst røtter i århundrer.
Og denne Messias-vampyren er enda eldre.
Kraften din er også gammel, Annette.
Hvis dette er forfedrene mine, Cecile, er det bare pjatt og støy.
De kan ikke måle seg med en gammel egyptisk djevelgud.
Det er bare pjatt fordi du ikke lytter.
Du ble formet, Annette.
Alt ved deg, ved å bli født som slave.
Selvsagt ble du det.
Det er kilden til raseriet ditt, men det er ikke kilden styrken din.
De små djevlene, som greven av Vaublanc, liker å fortelle deg
at slaveri er en del av verden. Det er sånt folk gjør.
Og du kan se deg rundt og tenke at de kanskje har rett.
Ondskap, vold og undertrykkelse overalt.
Selv franskmennene med sine høye idealer.
Hva vet de om hvordan vi har lidd? Og bryr de seg?
De vil skape sin nye verden,
men det vil ikke være frihet, likhet eller brorskap for oss.
Hvis de skaper den.
Men de vet at det ikke er sant. De små djevlene.
Det tjener dem om vi tror det.
Men menneskeheten hadde ikke med seg en hær av slaver inn i verden.
Det kom senere. Og forfedrene dine.
Jeg mener selvsagt moren din som elsket deg.
Og faren din som ble dratt bort fra henne av menn med pisker.
Og bestemoren din
som så skipene seile mens hun gråt og rev seg i håret.
Men de går tilbake.
Forbi dem og forbi dem. Tilbake til kilden.
Til Oguns iwa.
Og en verden uten slaver eller herrer.
Lær deg å høre forfedrene dine.
Det er lys i dette mørket.
"En sorgtung dag, når det fra støvet skal stige opp skyldige menn som skal dømmes."
Han truer deg. Din motvillige demon.
Hvorfor var Belmont-gutten så redd for deg?
Jeg levde lenge som menneske og vampyr.
Men jeg har bare elsket én gang.
Han var fra en liten by i Massachusetts, hvis du har hørt om det.
Som var en koloni på den tiden. Men han var ikke kolonist.
Han var stolt av å være mohikaner, med dype røtter i land og skog.
Han brant av lidenskap.
For verden og for hvordan folket, "folket", som han sa,
kunne vinne det som kalles frihet.
Til og med folk som ham. Folk som hadde fått jorden sin frastjålet.
Slik min ble for lenge siden.
Men han kjempet med dem. De revolusjonære. Han kjempet med dem.
Han fikk meg nesten til å tro på det.
-Så drepte Julia Belmont ham. -Fordi han var vampyr.
Og du gjorde det mot ham.
-Ba du om tillatelse? -Jeg var forelsket i ham.
Jeg ville ha ham hos meg for evig.
-Er det det du har planlagt for meg? -Selvsagt ikke, Mizrak.
Jeg er ikke forelsket i deg.
Hvem var du, kamerat? Husker du hvem du var?
Jeg husker at jeg var ute i skogen. Og en jente som likte å snakke.
Jeg husker at jeg likte henne. Jeg likte det hun sa.
Navnet mitt…
…var Jacques.
Vet de det? Alle sammen? Vet de det?
-Selvsagt ikke. -Skammer du deg over å si det?
Hvorfor det? Du er prest. Du skal holde buksene på.
Alle vet at de fleste prestene ikke gjør det. Ikke pavene engang.
De er uhederlige prester.
Å få et par drittunger er ingenting mot å påkalle djevler fra helvete.
-Eller gjør paven det også? -Vi gjør det vi må gjøre i Guds navn.
Så det var for Gud at du ignorerte meg hele livet?
Jeg har ikke ignorert deg, Maria. Jeg vet for eksempel at du er en heks.
-Men jeg beskyttet deg likevel. -Anklager du virkelig meg for svart magi?
Bli med meg.
Gud virker gjennom meg, Maria.
Jeg ber deg. Vær så snill, ikke stå i Guds vei.
Frelseren vår er her.
Befrieren vår har kommet!
-Befrieren vår! -Ned med revolusjonen!
-Gud være lovet! -Vår frelser!
Frelsen er her!
-Løft sjelen vår! -Hun har kommet for å redde oss.
-Vår frelser! -Hun er her!
-Hun skal redde oss!
-Befri oss! -Ned med revolusjonen!
For lenge siden, da jeg var menneske,
så jeg menn gå i land fra skip og slakte folket mitt.
De slaktet dem i tusentall, millioner på slutten.
Hvem kunne trodd noe sånt? De sa de gjorde det for guden sin.
Noen ganger også for kongen, men alltid for guden deres.
Men til slutt…
…er det bare henne.
Død over revolusjonen!
Ned med revolusjonen!
Jeg har lett etter deg.
Død over revolusjonen!
Han sier dette er Guds plan.
Fatt mot. Det er lys i mørket.
Og i dette fengselet her nede i mørket, Jacques.
Som vokter over meg.
Aksepterer du det nå som din skjebne?
Nei.
Gikk det fort?
Døde Julia fort?
Nei. Hun så rett på meg da hun døde.
Jeg merket det.
Jeg merket når livet hennes stoppet. Jeg så det på øynene hennes.
Øyeblikket da det endte.
Så lot Olrox meg gå.
Moren din var stolt.
Hun sa hun ikke trengte meg. At jeg bare ville sinke henne.
Jeg burde ha blitt med henne likevel. Jeg var en elendig far.
Men det viktigste er å innse sannheten om seg selv.
Selv om den ikke er så pen.
Jeg må pisse.
Faen!
Vel, så var vi her.
Belmont-klanen er snart utryddet.
Skal du be for livet hans først?
Kanskje ikke hans. Du kjenner ham tross alt knapt.
Men i Machecoul er de familie, ikke sant?
På en måte. Den lille jenta som ikke er søsteren din, men nesten søsteren din.
Talerkvinnen som ikke er moren din, men som har vært som en mor for deg.
Og den svarte jenta, hvor faen hun er fra.
Du kan be for livene deres.
Men det er ingen vits i å be til meg, for det er ikke jeg som skal drepe dem.
Det blir en gave fra Lysets fortærer.
Hun henger folk etter armene med kroker gjennom beina,
så de ikke forblør for fort.
De kan være bevisste i dagevis. Det er fantastisk.
Hvis de er heldige,
vender hun dem, og da dør de aldri.
Hva synes du om det?
Du har glemt noe om oss fra Belmont-klanen…
Dumme meg, jeg hadde også glemt det.
Jeg skulle si noe vittig, skarpt og brutalt før jeg drepte deg.
Men faen heller.
Jeg kan utføre trolldom igjen.
Jeg så det. Hvordan skjedde det?
Jeg vet ikke. Jeg måtte.
Jeg må leve. Jeg har folk jeg er glad i.
Synd det ikke fungerte sånn for deg.
Jeg er mye yngre enn deg. Det er sikkert grunnen.
Ja.
Det er sikkert grunnen.
BASERT PÅ VIDEOSPILLSERIEN FRA KONAMI
Tekst: Hilde Turkøz