Вітаємо у Франції, ваша величносте.
Ваша довга й нудна подорож майже скінчилася.
Моя сестра Місяць сьогодні яскраво світить.
Звісно, вона дуже схвильована.
Скоро ми змусимо нашого батька, Амуна-Ра, Сонце,
стати на коліна і благати в багні про пощаду.
Але пощади не буде, трясця.
Я відріжу йому голову, висмокчу мізки і виплюну їх у пил.
Вони завжди поклонялися йому.
Моєму батьку. Клятому Сонцю.
Відколи виповзли з печер, смертні обожнювали його,
бо бояться темряви.
Скоро буде лише темрява.
І вони знатимуть лише жах.
Поки що, графине, тут на півночі ночі короткі.
Нам ще далеко їхати.
Так.
Але я так хочу пити, Дролто.
Донька революціонера.
Члена клубу якобінців. Адвоката. Любителя поговорити.
Мені сказали, що він благав про своє життя, а не про її.
О так.
Досконало.
Мені так набрид пустий жах.
Це значно солодше.
Відчай.
КАСТЛВАНІЯ: НОКТЮРН
Зачекай. Мені потрібні хоч якісь кляті відповіді, діду.
Прошу, зви як хочеш, тільки не дідом.
Де ти, в біса, був усе моє життя? Я думав, ти помер.
Я вб'ю Теру.
Я приїхав у цю країну в 10 років, не знаючи нікого.
Якби не тітка Тера, яка мені не тітка,
а якась сьома вода на киселі…
Ми домовлялися, трясця.
Як це ти її вб'єш?
Вона обіцяла не казати тобі, де мене знайти.
Про що ти?
Тобто вона тобі не сказала?
Ні! Що? Ні!
У відповідь на твоє запитання, де я був усе твоє життя?
Я весь час був тут. Відколи ти приїхав у Францію.
Наглядаю за тобою.
Тобто ти стежив за мною? Потай?
Якщо так сказати, певно, звучить трохи моторошно.
І Тера знала?
Вона погодилася не казати тобі.
-Я давав їй гроші. -Така була угода?
Ні, звісно, ні.
Ну, щось таке.
Коли я заробляю гроші за вбивство цих дурних провінційних вампірів,
я даю їй трохи грошей, допомагаю.
Але я просив її не розповідати тобі про мене, бо…
Я думав, що так буде краще.
Ти не хотів, щоб я знав, що за кілька кілометрів від мене
живе мій справжній дід?
Ні, не хотів. Ти можеш чогось від мене очікувати.
Порад, заохочення, подарунків на день народження.
Кому це треба?
Мама казала, що ти помер.
Вона ніколи не згадувала про тебе, тільки казала, що ти помер.
Казала, що поїхала в Новий Світ, бо нікого не лишилося,
а вона була спадкоємицею місії Бельмонтів,
і там були вампіри, з якими їй довелося битися.
Як Олрокс.
Куди це ти?
Ти Бельмонт.
Тобі не можна ховатися в хатині.
І не можна вбивати вампірів заради грошей.
Колись я був героєм.
Я втратив лік, скільки вампірів я вбив «героїчно».
Тоді цей батіг був моїм, звісно.
Але в мене були інші сили.
Одна з наших предків 300 років тому була великою чаклункою.
Сифа, так. Я знаю.
Я знаю все про історію нашої родини.
Мама навчила мене.
Але про тебе мовчала.
Я починаю розуміти чому.
Ти говориш так само, як вона.
Я був наймогутнішим чарівником з усього роду Бельмонтів.
Батіг був майже не потрібен.
Я міг підсмажити ціле їхнє кубло одним спалахом полум'я.
І коли ти став цим моторошним старим?
Вийди надвір. Я принесу тобі кави.
У мене десь є ще одна чашка.
Ти казав, що був сильним чарівником?
Ключове слово «був».
У мене була дружина.
Твоя бабуся, Ліді.
І друг теж, якщо можеш повірити.
Його звали Максим.
Вампір убив їх обох.
Лорд Рутвен.
Боже, я не вимовляв уголос це ім'я вже багато років.
Я тримав її в обіймах, благаючи повернутися до мене.
«Повернися до мене».
Обіймав її.
Таку обм'яклу.
Таку холодну.
А по той бік залу був Максим, мій друг, зарізаний.
І деякий час не зовсім мертвий.
Усе через мене.
Чари покинули мене.
У мене нічого не було.
Нічого не залишилося.
Ще й дочку втратив. Чи ти про це забув?
Про дочку, яка поїхала в Америку боротися зі злом сама.
Зло завжди перемагає, Ріхтере.
Чим би воно не було, зло.
І воно всюди.
Воно завжди буде сильнішим за нас.
Ти можеш убити того чи іншого диявола.
Якогось лорда Рутвена, Дракулу, може, навіть Олрокса.
Але завжди будуть нові, їх буде більше і вони будуть ще гірші.
І вони вб'ють тих, кого ти любиш.
Усі твої близькі в небезпеці.
Зло завжди перемагає.
Чому ж ти тут, якщо не шукав мене?
Що ти тут робиш?
Ти вбила Воблана.
Ми всі зраділи.
Але я втратила Едуара.
Але не його душу.
Хай це тебе підбадьорює.
Той Бельмонт нічим не допоміг.
Він буквально втік.
Утік.
Усі починають з втечі, Аннет.
Що?
Це зовсім інша справа. Як таке можна порівнювати?
Я прийшла по пораду. Я думала, що бачила найгірше зло, яке може витримати світ.
Але тут воно пускало коріння століттями.
А ця Вампір-месія, вона ще старша.
Твоя сила теж стара, Аннет.
Якщо це мої предки, Сесіль, вони просто пусті балачки. Шум.
Вони не зрівняються з давньоєгипетським богом-дияволом.
Вони просто шум, бо ти не слухаєш.
Тебе сформували, Аннет.
Ти така тому, що народилася рабинею.
І не дивно.
Це джерело твоєї люті,
але не джерело твоєї сили.
Вони люблять казати, ці дрібні дияволи, як-от граф де Воблан,
що рабство — це просто спосіб життя.
Так роблять усі люди.
А ти можеш озирнутися і подумати, що, може, вони мають рацію.
Зло, насильство і гноблення всюди.
Навіть у французів з їхніми високими ідеалами.
Що вони знають про наші страждання?
Що їм до них?
Вони збудують свій новий світ,
але для нас він не обернеться свободою, рівністю чи братерством.
Якщо вони взагалі його збудують.
Але вони знають, що це неправда, Аннет.
Ці дрібні дияволи.
Їм на руку, щоб ми в це вірили.
Але людство не увійшло в цей світ, тягнучи за собою армії рабів.
Вони з'явилися пізніше.
І твої предки.
Звісно, я маю на увазі твою матір, яка тебе любила.
І твого батька, якого забрали в неї люди з батогами.
І твою бабусю,
яка дивилася, як відпливають кораблі, плачучи й рвучи на собі волосся.
Але твій родовід дуже старий.
До них були інші, а до тих — ще інші. Аж до джерела.
До Іви Оґуна.
І світу без рабів і хазяїв.
Навчися чути своїх предків.
У цій темряві є світло.
«Скорботним буде той день, коли з праху повстануть винні на суд».
Він тобі погрожує.
Твій неохочий демон.
Чому малий Бельмонт так тебе боявся?
Я довго жив у подобі людини і вампіра.
Але кохав я лише раз.
Він був з маленького містечка в Массачусетсі, якщо ти про таке чув.
Там у ті часи була колонія.
Але він не був колоністом.
Він пишався тим, що був могіканином, з корінням глибоко в землі та лісі.
Він горів такою пристрастю.
До світу, до того, як його народ,
«мій народ», саме так він говорив,
зможе здобути так звану свободу.
Навіть такі, як він.
Тобто ті, чию землю вкрали.
Як украли мою дуже давно.
Але він бився з ними, революціонерами.
Він бився з ними.
Він майже навернув мене в цю віру.
Тоді його вбила Джулія Бельмонт.
Бо він був вампіром.
І ти зробив це з ним.
-Ти хоч питав його дозволу? -Я кохав його.
І хотів бути з ним вічно.
Ось що ти запланував для мене?
Звісно, ні, Мізраку.
Тебе я не кохаю.
Ким ти був, друже?
Ти пам'ятаєш, ким ти був?
Я пам'ятаю, як був у лісі.
І дівчину, яка любила говорити.
Пам'ятаю, вона мені подобалася.
Мені подобалося те, що вона казала.
Мене звали…
Жак.
Вони знають?
Усі? Вони знають?
Звісно, ні.
Соромно їм казати, так?
Чому?
Ти священик. Мусиш тримати його в штанях.
Усі знають, що більшість священиків не тримають. Навіть більшість пап.
То безчесні священики.
Стати батьком кількох дітей — ніщо порівняно з викликом дияволів з пекла.
Чи Папа теж так робить?
Ми робимо те, що мусимо, в ім'я Бога.
Це було для Бога, так?
Що ти ігнорував мене все моє життя?
Я не ігнорував тебе, Маріє.
Я знаю, наприклад, що ти відьма.
Але я все одно тебе захищав.
Ти серйозно звинувачуєш мене у чорній магії?
Приєднуйся.
Бог діє моїми руками, Маріє.
Я благаю тебе.
Будь ласка, не заважай Богу.
Наша спасителька тут!
Прийшла наша визволителька!
-Наша визволителька! -Геть революцію!
-Хвалімо Бога! -Нашого спасителя!
Спасіння вже тут!
-Рятуй наші душі! -Вона прийшла нас рятувати.
-Наша рятівниця! -Вона тут!
-Вона нас врятує!
-Визволяй нас! -Геть революцію!
Колись давно, коли я був ще людиною,
я бачив, як люди виходили на берег з кораблів і вбивали мій народ.
Вбивали їх тисячами, а зрештою — мільйонами.
Хто міг у таке повірити?
Вони казали, що роблять це заради свого Бога.
Іноді й свого короля, але завжди заради Бога.
Але зрештою…
є лише вона.
Смерть революції!
Геть революцію!
Я тебе шукала.
Смерть революції!
Він каже, що це Божий план.
Кріпіться.
У цій темряві є світло.
А в цій в'язниці,
тут, у пітьмі підземель, Жак.
Охороняє мене.
Ти приймаєш це зараз як свою долю?
Ні.
Це було швидко?
Смерть Джулії?
Вона була швидкою?
Ні, не зовсім.
Помираючи, вона дивилася прямо на мене.
Я знав.
Я знав, коли її життя обірвалося.
Я бачив це в її очах.
Момент, коли її не стало.
А тоді Олрокс відпустив мене.
Вона була гордою, твоя мати.
Казала, що я їй не потрібен.
Я б тільки затримував її.
Але, звісно, я все одно мав би піти з нею.
Я був жахливим батьком.
Але найголовніше — це подивитися правді в очі, правді про себе.
Навіть якщо вона не дуже гарна.
Треба відлити.
Чорт!
Ну що, ось і ми.
Клан Бельмонтів скоро вимре.
Ти що, спершу благатимеш про його життя?
Може, не про його. Зрештою, ти його майже не знаєш.
Але ті, хто в Машкулі, — то твоя сім'я, так?
Ніби як. Дівчинка, яка тобі не сестра, але майже як сестра.
Та казкарка, яка тобі не мати,
але була за матір.
І та чорна дівчина. З якої б діри вона не була.
Можеш благати зберегти їм життя.
Хоча благати мене немає сенсу, бо вбивати їх буду не я.
Це буде дар Пожирачки Світла.
Часто вона вішає людей за руки гаками крізь кістки,
щоб вони не надто швидко стікали кров'ю.
Вони можуть бути в свідомості кілька днів. Це чудово.
Якщо їм пощастить,
вона перетворить їх, і вони ніколи не помруть.
Як тобі таке?
Ти дещо забув про Бельмонтів.
Я, дурень, теж про це забув.
Я хотів сказати щось дотепне, різке й жорстоке,
перш ніж прикінчити тебе.
Але пішло воно все.
Я знову можу чаклувати.
Я помітив.
Як це сталося?
Не знаю.
Бо я мусив.
Я мушу жити.
Є люди, яких я люблю.
Шкода, що в тебе це не спрацювало.
Я значно молодший за тебе.
Певно, річ лише в цьому.
Так.
Певно, річ лише в цьому.
НА ОСНОВІ СЕРІЇ ВІДЕОІГОР KONAMI
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова