‫- השממה החדשה‬ ‫כעבור 23 שעות -‬
‫אל תזוז. כמעט סיימתי.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-כרגיל. מתקנת את הבלגן שעשית.‬
‫בבקשה.‬
‫זו תחושה מוזרה.‬
‫כן, ניצלתי את ההזדמנות‬ ‫כדי לשדרג לך את הנשקים.‬
‫זה יעבור. אל תדאג.‬
‫איפה אנחנו, לעזאזל?‬
‫במקום בטוח. לעת עתה.‬
‫עדן תנצל את מה שקרה אתמול בלילה.‬
‫הם בדרכם לתקוף את השממה החדשה,‬
‫אז לשם אנחנו הולכים.‬
‫אנחנו חייבים להזהיר את מרקוס הולוויי.‬
‫לא. כאן אנחנו נפרדים, הסוהרת.‬
‫תעשי את הטיול הקטן שלך‬ ‫לשממה החדשה של מרקוס הולוויי בעצמך.‬
‫אני חוזר בדרך שלי.‬
‫באמת? ואיזו דרך זו?‬
‫כל מקום שרחוק ממך הוא בסדר מבחינתי.‬ ‫סיימתי להיות הבובה שלך.‬
‫אז תודה על תיקון הזרוע,‬ ‫ולכי תזדייני על כל השאר.‬
‫חתיכת זין.‬
‫צבא עדן בדרכו ברגעים אלה‬ ‫כדי להשתלט מחדש על השממה החדשה.‬
‫אתה לא יכול פשוט ללכת.‬
‫אה, כן? שימי לב.‬
‫לייזרהוק.‬
‫תחזור לרכב.‬
‫בואי נראה אם השדרוג שלך היה שווה את הטרחה.‬
‫לייזרהוק?‬
‫אתה בסדר?‬
‫לייזרהוק!‬
‫- סופרמקס -‬
‫היי, הסוהרת.‬
‫חשבתי שאת אמורה ‬ ‫להכיר את המקום הזה כמו את כף ידך.‬
‫שתוק, לייזרהוק.‬
‫אני לא מבינה. זה אמור לעבוד.‬
‫אני לא יכול לומר שהתגעגעתי למקום הזה.‬
‫אבל הוא מרגיש שונה. אני לא יודע למה.‬
‫פאק! היינו כל כך קרובים.‬ ‫זה לא יכול להיגמר ככה.‬
‫היי, הסוהרת.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫אחת. אצמיד את הראש שלי לדלת.‬
‫שתיים. אגיד: "לכי תזדייני, הסוהרת."‬
‫רק כדי להרגיז אותך.‬
‫שלוש. את תפוצצי לי את הראש.‬
‫ארבע. שנינו נהיה חופשיים.‬
‫אל תפתה אותי, לייזרהוק.‬
‫בחייך, הסוהרת.‬
‫ביפ.‬
‫ואו. דולף לייזרהוק מתבדח. אלוהים.‬
‫כנראה שזה באמת סימן שזה הסוף.‬
‫כן. את מספרת לי?‬
‫הרגע ראיתי את הסוהרת של הסופרמקס מחייכת.‬
‫כן? אז מה?‬
‫זה מרגיש לא בסדר.‬
‫הסוהרת...‬
‫למה אכפת לך כל כך מהשממה החדשה?‬
‫בהנחה שמקום כזה קיים בכלל?‬
‫השממה החדשה היא אמיתית. תאמין לי.‬
‫אתה לא היחיד שנאלץ לזחול לפסגה.‬
‫אני נולדתי בשממה.‬
‫זה הבית שלי. ואני אציל את אנשיי.‬
‫אז מה את? מורדת? מחבלת?‬
‫שמי שרה פישר.‬
‫פישר. אני מכיר את השם הזה.‬
‫כן.‬
‫סם פישר,‬ ‫קצין המבצעים המיוחדים האגדי, היה אבא שלי.‬
‫הוא היה מוכן לעשות הכול‬ ‫כדי להוציא אותי מהשממה.‬
‫להעניק לי חיים טובים יותר.‬
‫שיהיה לכם יום מגניב, אזרחים.‬
‫שרה?‬
‫שרה.‬
‫אל תתרחקי. תחזיקי לי את היד.‬
‫הערב ב"דוח עדן":‬
‫מבט בלעדי על האופן שבו‬ ‫החדשנות של עדן בתחום המציאות המדומה‬
‫הופכת את בתי הכלא לאנושיים עוד יותר.‬
‫כאן, במתקן המציאות המדומה החדשני‬ ‫של אזור השממה,‬
‫גופי האסירים מתוחזקים ביעילות‬
‫בזמן שמוחם נתרם למען תרומות חיוביות לחברה.‬
‫השיטה לא רק בטוחה יותר -‬
‫תודות לחומרי התזונה‬ ‫שמוצו מתאי צמחים משוכפלים‬
‫ושרתי מציאות מדומה‬ ‫המופעלים על ידי אנרגיה סולרית,‬
‫העלות של שיכון האסירים היא אפסית!‬
‫זה שדרוג מדופלם של עדן!‬
‫אל תדאגי. יהיה בסדר.‬
‫זה אמור להיות המקום.‬
‫סיסמה?‬
‫יש לי 99 בעיות...‬
‫אבל היציאה מהשממה היא לא אחת מהן.‬
‫אתה זירו?‬
‫כן, אבל תשכחו מהכינוי העלוב הזה.‬ ‫אתם יכולים לקרוא לי מרקוס.‬
‫הכרת את הולוויי?‬
‫פגשתי אותו רק פעם אחת.‬ ‫הוא היה שונה מאוד אז.‬
‫זה רנץ'. הוא יותר ידידותי ממה שהוא נראה.‬
‫היי, ילדה.‬
‫ברוכה הבאה למאורה‬ ‫של קולקטיב ההאקרים הבלתי חוקי בעליל שלנו.‬
‫אולי ידידותי מדי.‬
‫אתה בטוח שהאיש הזה בסדר?‬ ‫הוא נראה כמו שוטר סמוי.‬
‫חוץ מזה ששוטר סמוי היה יודע‬ ‫לא להיראות כל כך כמו שוטר סמוי.‬
‫טוב, תכף נגלה בדיוק מה הוא.‬
‫טוב. אז, סמואל ליאו פישר. נעים מאוד.‬
‫אז אתה איש צבא?‬
‫צבא ארה"ב, כן. בתקופה שבה הייתה כאן מדינה.‬
‫כזו שהייתה לנו השפעה עליה.‬
‫כן, בדיחה טובה.‬
‫היי, אל תצחק.‬
‫לפי קבצי המשימה האלה,‬
‫יש לנו פה גיבור אמריקאי אמיתי ב-100%.‬
‫אז, הולוויי, אתה יכול לעשות את זה?‬
‫זה לא בשבילי.‬ ‫אני יודע שהחיים שהיו לי הסתיימו.‬
‫זה בשבילה. מגיע לה טוב יותר.‬
‫איך קוראים לך, חמודה?‬
‫שרה.‬
‫טוב, שרה הקטנה. זה בשבילך.‬
‫ו... זהו.‬
‫הסטטוס החתרני שלכם נמחק.‬
‫אתם יכולים לחצות את הגבול,‬ ‫ואף אחד לא ישים לב.‬
‫תודה רבה, מרקוס.‬ ‫שרה, תהיי ילדה טובה.‬
‫תגידי תודה למר הולוויי.‬
‫פאק! קוד אדום.‬ ‫עלינו ברשתות של הרובו-שוטרים.‬
‫הם בדרך לכאן עכשיו!‬
‫מלשן.‬
‫טי-בון, לא!‬
‫כל ילד של ריימן מצהיר בשבועה.‬ ‫אנחנו העיניים והאוזניים של ריימן.‬
‫אנחנו מדווחים על כל דבר שנראה חשוד.‬
‫ואנחנו תמיד מציבים את עדן במקום הראשון.‬ ‫-שרה, לא.‬
‫אפילו לפני אימא ואבא.‬
‫רוצו!‬
‫שרה! למה?‬
‫כי חייבים לעשות את הדבר הנכון.‬
‫תתרחקו!‬ ‫-מהר! למקומות!‬
‫שיט.‬
‫עזוב אותי!‬
‫תוריד את הידיים!‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫תזיז את התחת הטרוריסטי שלך! זוז!‬
‫שיט. הילדה המחורבנת הזאת.‬
‫היי, תעזוב אותו!‬
‫חלומות מתוקים, בן זונה.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫ברוכים הבאים למתקן המציאות המדומה.‬
‫מה השטויות האלה, לעזאזל?‬
‫כשהנוסע שלכם עולה,‬ ‫פשוט עקבו אחרי החיצים עד ליעד שלכם.‬
‫זה מטומטם.‬
‫ואתם חייבים להגיע בזמן!‬
‫רוצים לשחק?‬
‫לא. לך לעזאזל, ראש מרחף מחורבן.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫- רוצה לשחק?‬ ‫כן -‬
‫הבא את הנוסעים ליעדם.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫כיוון לא נכון. סע בעקבות החיצים.‬
‫אני לא מוכן לזה. איך נוסעים אחורה?‬ ‫מה? המשחק הזה מעפן.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לפנות ימינה. טוב.‬
‫פאק.‬
‫לא. אוי, לא. קדימה. כמעט.‬
‫- נגמר הזמן -‬
‫נגמר הזמן.‬ ‫-לא! בבקשה!‬
‫אוי, לא.‬
‫לעזאזל!‬
‫נוסע חדש מגיע!‬
‫פאק. אלוהים.‬
‫עקוב אחרי החיצים. הצלחה!‬
‫נוסעת חדשה מגיעה!‬
‫נו, באמת.‬
‫פשוט עקוב אחרי החיצים. הבא את הנוסעת ליעד.‬
‫זה היה הכלא הווירטואלי של עדן.‬
‫הם אילצו אנשים‬ ‫לשחק משחק וידאו מחורבן, לנצח.‬
‫כן. המשחק שהחזיק את המערכת שלהם במקומה.‬
‫השיקום השלֵו במתקן המציאות המדומה היה שקר.‬
‫לכל רובוט, כל רחפן, כל מכונית אוטונומית,‬
‫עדן הכניסה את מוחו של עבד דיגיטלי,‬
‫שעונה ואולץ לשחק את המשחק.‬
‫הושלכו לכלא‬ ‫ואולצו לעבוד בעבודה שמחרבת את הנשמה.‬
‫נשמע מוכר.‬
‫כן. כן, ניצלתי את המעמד שלי.‬ ‫ניצלתי אותך כדי לנסות להביא לשינוי.‬
‫התחרטתי, לא יצאתי מדעתי.‬
‫אני יודעת מתי לנצל יתרון טקטי.‬
‫טוב.‬
‫איך את יכולה להיות בטוחה כל כך‬ ‫במה שקרה שם להולוויי?‬
‫ראיתי את דוחות המודיעין של עדן.‬ ‫כל מה שבשממה עובר עריכה.‬
‫יש לי מקורות משלי.‬
‫- מחנה טירונות עדן‬ ‫8 שנים לאחר מכן -‬
‫פאק.‬
‫- סם‬ ‫שיחה נכנסת -‬
‫מה?‬
‫אה, אני בסדר. מה שלומך, שרה?‬
‫אני עסוקה, אבא.‬
‫אל תדאגי. אעשה את זה קצר.‬
‫קיבלת את המתנה שלי?‬
‫כן, קיבלתי את המתנה.‬ ‫נחמד מאוד מצידך. תודה.‬
‫בשמחה. היה לי אחד נוסף בכל מקרה.‬
‫חשבתי שזה יעזור לך במחנה.‬ ‫אני מקווה שזה ייתן לך יתרון.‬
‫אל תדאג ליתרון שלי.‬ ‫אני הראשונה בכיתה, בפער גדול.‬
‫זה... מעולה.‬ ‫-כן. ובגלל שקיבלתי את הציונים הכי גבוהים,‬
‫נבחרתי לתוכנית ההשבחה הקיברנטית.‬ ‫אז אהיה מהירה יותר, חזקה יותר...‬
‫רגע. השבחה קיברנטית? שרה!‬ ‫-אבא, אתה לא מבין. זו הזדמנות אדירה.‬
‫שרה, תתני למנוולים האלה‬ ‫לחתוך אותך ולהפוך אותך לקיבורגית מחורבנת?‬
‫בזכות המנוולים האלה, יצאתי מהשממה.‬
‫ואם עדן הייתה גרועה כל כך,‬ ‫היית בכלא, לא בשירות המבחן.‬
‫אה, כן. אז אני צריך‬ ‫להודות על מזלי הטוב ולהגיד תודה?‬
‫כן! אתה צריך לשמוח שנותנים לי הזדמנות,‬
‫למרות שאני הבת של בוגד!‬
‫שרה, בבקשה, אל תעשי את זה.‬
‫אני נלחמת למען מה שאני מאמינה בו.‬
‫אתה עשית את אותו הדבר‬ ‫למען מדינה שזה לא הגיע לה.‬
‫כן. אולי אמריקה‬ ‫מעולם לא ייצגה את הערכים שבהם האמנתי.‬
‫אבל היה שווה להילחם למענם.‬
‫והאמת היא שעדיין שווה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אדם טוב נרקב בגיהינום בגללי.‬
‫זו האחריות שלי לתקן את המצב.‬
‫הולוויי? אבא, איפה אתה עכשיו? אבא?‬
‫להתראות, שרה. תמיד אוהב אותך.‬
‫שיט!‬
‫היי, חבר.‬ ‫לא חסרים לך כמה חלקים?‬
‫מצחיק.‬ ‫בדיוק עמדתי להגיד לכם את אותו הדבר.‬
‫לעקוב אחרי החיצים. לעקוב אחרי החיצים.‬
‫אני חייב להביא את הנוסעת ליעד.‬ ‫לעקוב אחרי החיצים.‬
‫אוי, לא. בבקשה!‬
‫אני נוסע לפי החיצים. לא! בבקשה! לא!‬
‫- כבוי -‬
‫איפה... מה...‬
‫הולוויי, אתה בסדר? אתה יכול ללכת?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כדאי שתתאושש הרבה יותר מהר,‬ ‫כי אני אזדקק לרגליים האלה.‬
‫משמאלך.‬
‫עצור כאן.‬
‫תחזיק חזק.‬
‫תודה שהוצאת אותי משם.‬
‫טוב, היית שם בגלל הבת שלי.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫ביצעתי את חובתי.‬
‫אתם עדיין בקשר?‬
‫אני חושש שכבר לא.‬
‫היא בצבא עכשיו. עדן עשתה לה שטיפת מוח.‬
‫אני חושב שאם אי פעם ניפגש שוב,‬ ‫היא תירה לי כדור בראש.‬
‫אוי. זה מבאס.‬
‫אתה צריך לנוח. אתה אדם חופשי עכשיו.‬
‫כן.‬
‫חופשי. תגיד, פישר.‬
‫מה הטעם להיות חופשי‬
‫בידיעה שהחברים שלי עדיין תקועים שם?‬
‫בגיהינום הזה?‬
‫דד-סק היא המשפחה שלי.‬ ‫זה הדבר היחיד שאי פעם היה לי.‬
‫אני חייב להוציא אותם משם. אני חייב לחזור.‬
‫טוב, מעולם לא השארתי אדם מאחור.‬
‫רגע. את רוצה להגיד לי‬ ‫שאבא שלך עזר להולוויי?‬
‫כן. הם התארגנו במשך חודשים.‬
‫הולוויי ניצל את הכריזמה הטבעית שלו‬ ‫כדי לאסוף עוד ועוד אנשים.‬
‫אבא שלי השתמש במיומנויות הצבאיות שלו‬ ‫כדי להכשיר אנשים ולתכנן את המתקפה.‬
‫ומה שהתחיל כתוכנית הבריחה‬ ‫המסוכנת ביותר בהיסטוריה של עדן, הפך בסוף...‬
‫להתקוממות של השממה.‬
‫כן. למהפכה.‬
‫הולוויי התחיל‬ ‫להפיץ את המסר שלו לבתים בעדן,‬
‫פרץ לאות הטלוויזיה‬ ‫וחשף את האמת המכוערת של עדן.‬
‫כמובן שהדירקטוריון‬ ‫לא היה יכול לאפשר את זה...‬
‫...התגובה לאיום הטרור הזה תהיה תקיפה,‬
‫כדי להגן על בטחונו וקדושתו‬ ‫של אורח החיים של עדן.‬
‫כשצפיתי בנקודות המהבהבות על המסך‬
‫ועומדות לקחת את חייהם של רבים כל כך...‬
‫שאלתי את עצמי לראשונה...‬
‫האם אבא שלי צדק?‬
‫חשבתי שוב ושוב‬ ‫על שיחת הטלפון האחרונה שלי איתו.‬
‫היו לי כל כך הרבה שאלות. רציתי לדבר איתו.‬
‫אבל זה מעולם לא קרה.‬
‫כי הוא מת באותו יום.‬
‫הוא מת במחשבה ששנאתי אותו.‬
‫טוב...‬
‫מסתבר שאת לא פסיכית לחלוטין אחרי הכול.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לייזרהוק, היד שלך, הפנים שלך!‬ ‫-מה?‬
‫אלוהים. זה לא הסופרמקס.‬
‫זה...‬ ‫-כן. זו כבר לא עדן.‬
‫ברוכים הבאים למתקן המציאות המדומה.‬
‫מזמן לא התראינו, שרה הקטנה.‬
‫- מוקדש לזכרו של כריסטוף ריונו -‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬