På et tidspunkt
lagde et vesen en liten kule og sa til et annet vesen...
- Jeg kan sparke den forbi deg. - Ja, hvorfor ikke?
Vesener elsket ideen så mye at de lagde baner kun til kulesparking.
Så ble tilskuervesener veldig opptatt av resultatet etter sparkene.
Score kula. Score kula.
Mål!
- Mål! - Mål!
Vesener viste sin hengivenhet til sine favorittlag ved å ta blekkflekker
og bruke valuta på å være der når laget deres vant.
Eller tapte.
Jeg angrer på min innlevelse.
Uansett resultat så skal kampene føre vesener sammen.
Men det er ikke alltid tilfelle.
Se vår kule Litt på skakke
I bane rundt en stjerne
Om livets mening kan vi snakke
Om ting som virker fjerne
Alt vi vet er at vi fins
Og det blir ikke lenge Så du må bare sko på foten slenge
Glede, tristhet, mot og frykt
Nysgjerrighet, sinne Mye fare å finne
Og famle rundt i blinde Fra nå
BASERT PÅ EN BOKSERIE
ULERNE - 0-0 SALAMANDERNE
Det er ladepause halvveis i kampen.
ULERNE!
- Ikke noe å være skuffet for ennå. - Vi taper ikke.
Det er en seier.
Hallo, søsken. Du er sen.
Kanskje det, men jeg har med noe til vår eldre livgiver, da.
Jeg måtte ikke ta med noe. Hen setter pris på mitt selskap mer enn ditt.
- Jeg savner ikke disse samtalene. - Samme her.
Barnet mitt.
Du er så søt som kakaoskiva som du alltid tar med til meg.
La oss se på fotkule-kampen igjen.
Kan vi se på noe annet?
Det skal være en vakker dokumentar om villdyr på nå.
Aldri i livet. Dette er en kamp mot våre erkerivaler, Salamanderne.
Hen har rett. Det er en stor kamp.
Det er tradisjon å heie på vårt lokale regionslag. Uansett hvor dårlig det er.
Greit. Om det er det dere vil. Men dere går glipp av naturens skjønnhet.
Tilbake til Vesenborgs Ulere mot New Placefields Salamandere
etter et raskt ord fra våre sponsorer.
Hei. Du kjenner kanskje meg som en profesjonell kule-sparker.
Men jeg er også ytre avgrunn-utforsker
og flyvemaskin-operatør og profesjonell kule-smekker.
Gjennom bøkenes kraft.
Om det interesserer deg, så kom til biblioteket.
Lån i dag. Og lever den tilbake, selv om du ikke leste den.
Ingen skam i det. For et sted.
Jeg tror de snakker til feil publikum.
Jeg vet ikke. Du er jo her.
Det er ingenting i veien med å lese.
Men ville vært fint om du la ned boka di og heiet på Ulerne med oss.
Jeg tror du faktisk vil like det.
Jippi.
Heia Ulerne.
Disse lagene holder spenningen i gang.
Med så mye løping og konsentrasjon kan vi like godt bli med.
Om vi bare tjente like mye valuta som spillerne.
Dommerne jobber hardt med å ta en avgjørelse.
- Vesener henger ikke opp plakater av oss. - Det er vår last.
Vi sier hånd-kule, hva?
Det heter fotkule. Hvorfor tar de på den med hånda?
Salamander nummer 41 har begått et håndkulebrudd.
Nå har de sjansen.
Ja. Sjansen til å bli opprørt, som du gjør hver gang.
Sant. Men det er også sjanse for ekstrem ekstase, som er verdt det.
Du aner ikke hva du går glipp av.
Ulerne løper ned banen.
Ja!
- Men Salamanderne tar kula. - Nei.
- Dommer, vær så snill. - Lureri.
En veldig sen fløyte.
Dommeren må få sjekket øynene.
Den spilleren spiller teater. Kampen burde være over.
- Hva sier du? - Fuglene var i veien.
- Men jeg tror vesenet ble spent bein for? - Jeg så det ikke.
- Men bare hør på magefølelsen. - Hva tror du, mage?
Da blir det spent bein på. Spilleren ble spent bein på.
Det blir ubekymret spark.
Ubekymret spark for Salamanderne på slutten.
- Kan du tro det? - Hva?
Ikke jeg, og jeg er godtroende.
Sparket er inne.
Da er det over.
Dommeren blåste kampen av banen.
Dommere er opplært i fuglerelaterte hindere,
så det forventes at de tar fornuftige valg.
- Magefølelsen var helt feil. - For en opprørende utvikling.
Men det er derfor vesener liker fotkule: dramatikken.
Dårlig dømming!
Den dommeren burde vurdere å få seg nytt yrke.
Alle ser på hen, og hen så alle andre steder enn dit de burde sett.
Ulerne-fans hjemme må være fullstendig knust.
- Jeg er knust. - Typisk Ulerne.
Finner alltid nye måter å knuse blodpumpa vår på.
Dette er tidenes lavpunkt.
- Det var i det minste din egen feil. - Salamanderne er så kjipe.
De er fine, faktisk. Som mange dyr, er de tilpasningsdyktige.
- Du kunne lært mye av dem. - Ja. Og om du var mer med vesener,
ville du skjønt det når de vil høre fakta om dyr,
som er nesten aldri, med mindre du snakker om fotkule-lag.
Dyr er viktigere enn å se på vesener sparke ei kule.
De lever i en slags turnering på én runde der taperlaget blir spist.
Nok! Jeg er gammel nå, og det er ikke lenge til jeg vandrer heden.
- Så slutt å krangle. - Skal du vandre heden?
Selvfølgelig. Jeg er gammel. Det kan skje når som helst.
Om dere ikke blir venner før det, så blir det grunnen til at jeg vandrer heden.
Det henger ikke på greip.
Det forholdet vi skal ha er det vi har nå.
Jeg godtar hen, tross hens feil. Som at hen er besatt av fotkule.
Og jeg godtar at hen ønsker at hen ble født som villdyr.
- Er ikke det nok? - Nei!
Legg planer for tid sammen som søsken. For å høre om hverandres interesser.
En brutal avslutning for Ulerne. La oss ta en titt til.
Fuglene liker ikke at vi bygde et stadion over deres habitat.
Jeg ville ikke vært dom...
Ikke hør på dem. Sånt skjer med de beste av oss.
Jeg skuffet alle.
Det er ikke sant. Du skuffet bare halvparten av fansen.
Jeg setter pris på trøsten, men jeg tok feil avgjørelse.
Nå kan jeg ikke avgjøre hvilke fottuber jeg skal ta på.
Skal vi ta noen valg for deg?
Ta disse. Vi skal til Skvulpekrukken for litt mild gift.
Gi meg mild gift!
For vår beste dommer
og den uheldige situasjonen som minner oss på vår feilbarlighet.
Ingen mengde med mild gift vil lette på hvor mye jeg gruer meg
til evalueringen i morgen.
Hva er det verste som kan skje? At du må finne nytt yrke?
Eller at du dør.
Det er ute med meg.
Beklager at vi ikke kan trøste. Dommere sier det som det er.
Det var vel ikke sant i ditt tilfelle?
Igjen, ikke gode til å trøste. Beklager.
Ta det med ro. Jeg har gjort verre ting.
Jeg glemte at jeg var dommer, tok imot kula og scoret mål.
Det må være lureri.
Det var i en drøm,
og evalueringsstyret sa at det var et veldig bra spark.
Jeg tror ikke styret vil feire min dårlige avgjørelse.
Det går bra. Vi skal sende deg positive tanker.
Unnskyld meg.
Å se deg feile foran så mange vesener var vakkert.
Takkebukk.
Jeg kom bare for å glede livgiveren vår.
Jeg trenger ikke den skyldfølelsen.
Fint å se deg også. Bli med meg.
Denne delen av Vesenborg er beskyttet.
Noen av plantene her på fjellet kan være over tusen år gamle.
Jøss. Gamle trær. Så spennende.
Jeg skjønner det. Det er enkelt å ta stedet for gitt.
Vi er så opptatt av vårt daglige liv
at vi overser alt som ikke er rett foran oss.
Om du synes skog er spennende, bare vent til du prøver fotkule.
Vi har bare berørt overflaten her.
Jo mer du ser, jo mer opplysende blir det.
Å kun fokusere på trær
er som å kun følge med på gresset på fotkule-banen.
Prøv å se det store bildet.
Vi er i skogen. Alt jeg ser er trær og dyr.
Jeg vet ikke hva det har med fotkule å gjøre.
Jeg tenker at det å være her er som å gå tilbake i tid.
Dette var dyrenes land lenge før vesenene. De lever nå slik de gjorde da.
Det er samarbeid og konflikt i naturen.
Det lager vakker harmoni, akkurat som med din elskede fotkule.
Skal jeg liksom tro at dyr og planter fungerer som fotkule-spillere?
Ja. Nettopp.
Vent.
Disse ulerne forsvarer territoriet sitt mens de ser etter bytte.
Det er to mot tre. De hvithalene sitter i saksa.
Vil ulerne ta byttet sitt? Hvithalene prøver å bryte ut.
Så du det? Den hvithalen fintet den uleren.
- Nå skjønner du det. - Ulerne lager ny angrepsplan.
men hvithalene er forberedt med sitt forsvar.
Dette er ikke første gang.
Selv disse ulerne har funnet en måte å tape på.
Den så jeg ikke komme.
Takk for at du viser interesse for noe som faktisk er interessant.
Ikke takk meg ennå.
Jeg skal få deg til å ta en haug med fotkule-øvelser.
Tror du dyrene lærte oss kule-spill, eller fant vi på kule-spill
- så vi ikke skulle skade hverandre? - Det må være litt av begge deler.
Kom inn og sett deg.
Hva gjør dere her?
Vi ville støtte deg.
Dette går bra.
Vi setter i gang.
Du tok en gal avgjørelse som påvirket resultatet i en kamp.
Vi må foreta egnede rettelser for at det ikke skal skje igjen.
Så vi må be deg om å gå på resertifisering.
Gi oss fløyta di, som du får tilbake når du består.
Om hen må resertifiseres, så må dere sende oss også!
Stille.
Nei. Dere må dømme den neste kampen.
Du er på egen hånd.
Blir hen demotert?
Nei. Med mindre hen feiler.
Da blir det enda verre.
Hen får sparken.
Men ikke tenk på det. Du er en god dommer, og vi har tro på deg.
Dette gir meg så masse energi. Jeg ser hvorfor du liker det så godt.
Greit. La oss prøve å skyte på målet.
Flott, dette skrur opp farta.
Å ja.
Begynnerflaks.
Få den tilbake, sett teorien på prøve.
Aner jeg nytelse?
Jeg nyter å være bedre enn deg.
Det var jo bare flaks.
Om den skal forbi meg, må du sparke hardere enn det.
Utfordring godtatt.
Hva i kula?
Bra skudd, ditt fjols.
Beklager. For en kraft, hva?
Hva skjer? Sparker du på oss fordi vi heier på Salamanderne?
Ikke vår feil at laget deres er dårlig.
Det var et uhell. Vi beklager.
- Det bør dere. - Salamanderen er et flott dyr,
men fotkule-gjengen er bare noen luringer.
Dere ville ikke vunnet uten den dømmingen.
Ulerne-fans klandrer alltid alt annet enn ferdighetene til spillerne.
Så morsomt.
Vi hører at alt med Salamanderne er under gjennomsnittet, også fansen.
- Hva gjør du? - Overdreven tilhengerskap er tullete.
Vi kjenner ikke hverandre,
men dere velger å dømme meg basert på kunstig lojalitet.
Lojaliteten min er ekte.
Jeg liker Salamanderne-logoen og fargene og måten spillerne feirer på: med stil.
Skal vi prøve å løse konflikten med noe vi kan kontrollere?
En rask kamp. Se hvilket som lag har bedre fans.
Den er grei.
Beklager at jeg er en kødd av og til, men dette er å dra det litt for langt.
Nei, la oss spille fotkule. Jeg skjønner dramatikken.
Den dyriske følelsen av å konkurrere og utføre fysiske bragder.
Vi kan være som ekte ulere, der vi samarbeider.
- Dette er ekte, hva? - Ja.
Premien er bare å vite at man er overlegen i et oppfunnet spill, men det er moro.
Litt nedlatende, men nå snakker du mitt språk.
Kom igjen.
Første til tre mål. Hva sier dere?
Vil dere tape mot oss som laget deres gjorde i går?
Vi er med. Ikke for å tape, altså.
Jeg tok feil avgjørelse...
FØLELSESREPARASJON
...og fansen sang en sårende sang.
Vesener kan være lidenskapelige om sine fotkule-lag.
Jeg tviler på at de mente å såre deg.
De uttrykte bare antatt urettferdighet.
Kan du snakke litt mer om smerten din?
Jeg ble redd, og så var stemmene deres ikke så ulike min egen.
Det var som om de satte ord på mine usikkerheter.
At jeg har dårlig dømmekraft.
At jeg ofte tar feil.
Nå må jeg ta en prøve som avgjør fremtiden for ansettelsen min.
Jeg er ikke helt trygg på det.
Vesener stiller ofte spørsmål ved sin tilstrekkelighet.
Ingen er perfekt. Alle gjør feil.
Er ikke det en del av moroa med kule-spill?
Det er viktig å huske at du jobbet hardt
for å bli ansatt som profesjonell dommer.
Du ville ikke blitt ansatt om du ikke var kvalifisert.
Kanskje.
Hvorfor ville du bli dommer?
Ja, jeg elsker at fotkule er ubestemt og uforutsigbart.
At vesener gjør mirakuløse fysiske bragder rett foran deg.
Fra jeg var ung så ville jeg jobbe med profesjonell fotkule.
Jeg så på kamper med superlivgiveren min.
Jeg var betatt av vesenene med fløyter og klokker,
som passet på at kampen var rettferdig.
De upartiske utøverne av regler og fred. De var fysisk like gode som spillerne
og sørget for en balansert orden på begge sider av kula.
Er det ikke utrolig at du lever drømmen din?
Det var ikke enkelt.
Når du tviler på deg selv, tenk på hva du har oppnådd.
Jeg tror du klarer det.
Takk. Jeg tror jeg er klar.
- Mål! - Mål!
Hva var det?
Du skulle forsvart.
Du skulle ha spisset.
Vet du hva? La oss samarbeide. Jeg skyter på målet.
Du tar kula først. Jeg åpner, og så sender du den til meg.
Send den. Send den!
Jeg har åpning!
- Mål! - Mål, baby! Ja!
Hvorfor fikk du oss med på dette?
Du hører aldri etter og rakker ned på meg.
Beklager. Jeg trodde jeg ville klare det.
Spiller vi, eller skal dere bare plapre?
Ja, dette er kjedelig og ikke verdt fryseslikken jeg ble lovet.
Vi tar på varm karamell. Vi vinner nå.
HEIA MAGEFØLELSE!
Vi stoler på deg!
Ta dem, mester!
Velkommen, dommere.
I dag settes deres evner på prøve.
Vi har et prøvefelt for dere der deres resertifisering vil stå eller falle.
Dere må eksemplifisere deres evne til å ta avgjørelser under ekstremt press
mens dere opplever ekstrem distraksjon.
Hver av dere må prøve dere på vår moderne hinderløype.
Før vi begynner, får jeg spørre om noe?
Dette er uvanlig, men jeg lar det skje.
Ok, har noen fundert over ironien
med at en dommers jobb er å påpeke spilleres overtredelser,
men at dommere ikke får begå overtredelser?
- Så dypt. - Hjernen min sprengte.
Rolig. Siden du avbrøt, skal du testes først.
Jeg skal bestå, selv om jeg ikke vet hva jeg må gjøre.
Elsker selvtilliten. Kom her.
La oss gjøre det.
Når jeg blåser, så skal du løpe løypa
og vise dine fysiske evner mens du tar riktige avgjørelser
basert på de simulerte overtredelsene.
For hver mislykkede fysiske utfordring så fjerner vi en stripe.
Om du mister to striper, så feiler du. Husk, vær klar for alt.
Riktig!
Nei, rødt kort.
Uff da.
Det vil man aldri se. Hvem er neste?
- Ikke velg meg. - Ikke meg.
Du, den tydelig forstyrrede.
- Meg? - Ikke meg.
Du, med drepende angst!
- Ja! Vi tror på deg! - Se opp for fugler.
Dette klarer du.
Klar!
Bra!
Riktig!
Inngrep!
Om du ikke klarer å fortsette, så mislykkes du.
Du har blitt sertifisert før, du klarer det igjen. Du elsker fotkule.
Du klarer det!
Riktig!
Bra unnamanøver!
Den siste utfordringen.
Kom igjen!
Uhørt.
Riktig!
- Ja! Vi visste du klarte det! - Det er lureri. Vi var urolige.
Gratulerer! Det var ordentlig modig.
Det var en glede å se deg på banen.
Du er nå resertifisert.
Takk. Jeg gleder meg til å komme tilbake på banen.
Dette ser ikke så bra ut.
Vi ligger to bak, og du må skjerpe deg.
To poeng er ingenting.
Det er ikke poeng.
Og to er høyt i fotkule.
Dette var en feil. Jeg prøvde å vise deg noe jeg bryr meg om,
og du hørte ikke etter.
Min interesse skulle bringe oss sammen.
Din interesse?
Jeg viste deg skogens magi, og du har helt glemt den.
Hvorfor hører du ikke etter?
Vi er et dårlig lag, vi.
Helt utrolig dårlig.
Jeg antar at dette blir for alltid, og livgiver vil vandre heden ulykkelig.
Nei, vi kan vinne. Om ikke for hverandre, så for livgiver.
For livgiver.
Vi spiller akkurat som hvithalene.
- Du hørte etter, jo. - Du vet hva du må gjøre.
- Gir dere opp? - Nei, vi bare varmer opp.
Hei!
- Ja! - Ja!
- Det funker! - Hvithaler.
Hvithale!
Hva skjer?
Vi gjør det!
- Ja! For livgiver! - For hverandre.
Greit, ikke mer tøys...
- Hva? - Hei. Hva?
- Ja! - Å ja!
Heia hvithaler!
Jeg trodde ikke vi ville klare det.
Greit. Bra kamp.
Dere spilte godt.
Ulerne er fortsatt et elendig lag.
Ja!
- Dere så overtredelsen? - Rødt kort, klart som dagen.
Godt å ha deg tilbake.
- Bra avgjørelse! - Bra dømming!
Ser ut som dommeren er tilbake på topp!
Bra dømming!
Du er tidlig ute.
Ville ikke gå glipp av starten på kampen.
Kom inn.
- Godt å se deg. - Ulerne spiller mot Summestikkerne.
Noen summestikkere dør etter at de bruker én stikker.
Rart at de kaller laget sitt etter et så skjørt dyr.
Det gleder min blodpumpe å se avkommet mitt komme overens.
Takk for at dere hørte på deres gamle livgiver.
Nå kan jeg vandre heden lykkelig.
Livgiver.
Livgiver?
Ikke ennå. Slapp av. Jeg må bare ta en lur.
Tekst: Ekaterina Pliassova