Armando forlater oss i dag. Han skal til et finere sted.
UKE FEM
Hva er det jeg sier? Fins det noe finere sted enn Villa San Francesco?
- Nei! - Nei!
Så vi sier: "Et sted han får et bedre liv."
Armando fortjener det, for han er en god mann, som er godt likt av oss alle.
Vi kommer til å savne deg.
En applaus for Armando.
- Lykke til, Armando. Vær sterk. - Tusen takk, doktor.
- En gave til deg. - Vi sparer ikke på noe, nei.
- Dette er alt jeg har, Armando. - Takk. Så snilt.
- Jomfru Maria! - Takk, takk.
Takk, takk.
Har ikke noe, jeg visste ikke at du skulle dra.
Hvem bryr seg?
- Hva gjør du? - Nei, nei! Det er altfor mye.
Gleden er på min side. Kjøp deg noe god sjømat på restaurant.
Stakkars kjære Armandino forlater oss. Har også en liten gave, cadeau, til ham.
Madeleines-kaker. De ansatte hjalp meg med å få tak i dem.
De hjelper deg med å huske le temps perdu, den tapte tiden.
- Tiden du mistet her. - Hva kan jeg si, Matilde?
- Tusen takk. - Ingen kyss, da ødelegger du sminken.
- Gå nå, Armandino. - Ja. Takk.
- Ha det. - Takk.
Ha det, Armando.
LIVET ER NO' DRITT
Jeg visste aldri hva jeg skulle gjøre med hendene.
Kunne ikke stå på scenen eller kontrollere stemmen.
Dere kan ikke forestille dere hvordan det er å vite hvor dårlig man spiller.
- Hun er flink. - Jeg er en måke.
Det var ikke det jeg mente. Husker du da du skjøt en måke?
En mann gikk tilfeldigvis forbi og tok den inn på audition for å slå i hjel tid.
Kom igjen. Fortsett. Ikke slutt.
Drepte den. Litt av en idé til en novelle.
Hva var det jeg snakka om? Scenen, ja.
Jeg har forandra meg nå. Nå er jeg en ekte skuespiller.
Jeg spiller med glede, oppstemthet,
jeg lar meg beruse av det og føler at jeg er ypperlig.
Siden jeg kom hit har jeg bare gått og gått.
Jeg har gått og tenkt.
Jeg kjenner min åndelige styrke vokse i meg for hver dag som går.
Nå forstår jeg endelig Kostja, som…
Uansett om vi skriver eller spiller skuespill
er det ikke hederen som er viktig for oss,
eller storslagenheten jeg har drømt om.
- Det er styrken til… - Stopp. Du er fantastisk.
- Jeg ser at du er godt forberedt. - Takk.
Takk. Jeg prøvde å respektere originalteksten,
men også snakke om meg samtidig.
Akkurat. Snakke om deg på hvilken måte?
Hun er skuespiller og prøver å bedyre sitt talent.
Du kjenner altså Tsjekhov? Liker du ham? Novellene hans?
Jeg lærte om Tsjekhov på videregående. Men…
Kanskje du så et av skuespillene hans, en film, som…
Avbrutt ballade for mekanisk piano eller Bellocchios Måken?
- Nei. Ingen sa at jeg måtte det. - Det går fint. Beklager alle spørsmålene.
Mora di sitter der ute. Hun sa at du hadde øvd mye.
Fikk meg til å skynde meg.
Hun kjefta på meg for at jeg ikke gikk inn med en gang.
Hun tvang meg inn mens jeg røyka. Men uansett…
- Takk. Da møtes vi igjen, OK? - Og det betyr…
I framtida, kanskje. Ikke til denne filmen.
- Ikke sant? I framtida, kanskje. - Takk.
Takk.
Hils mora di, da. Litt av en figur. Er hun også skuespiller?
Nei? Greit. Nå må jeg ta meg en røyk. Hva tror dere? Vet ikke hvem som er neste.
- Vennen? Hvordan gikk det? - Ikke snakk til meg.
- Hva skjedde? - La meg være i fred.
- Unnskyld? Hva skjedde? - Ingenting skjedde, signora.
Auditionen var ikke verst. Hun er veldig ung og fortsatt ikke klar.
Det sier du, ja.
- Ja, det var det jeg sa. - Du tar feil.
Helt feil, og det skal du få se.
- Vennen! - Hun er gal.
Mødre, altså.
Doktor.
- Hei, Daniele. - Kan vi ta en prat?
Klart det. De skal hente Alessandro snart.
Er det trist at han drar?
- Ja, på en måte. Jeg mister enda en bror. - Madonnina er tilbake, da.
Den virkelige utfordringa er å finne
menneskeligheten du setter så høyt hos hver pasient.
Ser ut til at du fant den hos disse også. Det gjorde du. Og det vet de.
Men det er vanskelig, doktor. Det er vanskelig.
I det siste, så…
Du vet. Med Maria, den nye jobben…
Jeg begynte å ta beroligende. For en måned siden.
Du vet hvordan det funker. Ikke som medisin, men som dop.
Til slutt ble jeg avhengig.
Du forstår at du utsetter deg selv og andre for fare?
Det vet jeg. Derfor spør jeg deg om hjelp til å slutte.
Det er ikke som om jeg blir kvitt smerten med det. Faktisk…
blir den forsterka av det.
Greit. Jeg vil treffe deg hver uke, hver fredagsmorgen.
- Fint at du fortalte meg om det. - Takk.
Unnskyld.
Det er Pino.
Hei, Pino. Skjønner. Takk. Da kommer jeg.
Alessandros ambulanse er her. Kom.
Hei! Stopp en hal!
- Hva er dette? - Giorgio.
- Tar dere ham med dere? - Det er eneste utvei. Det visste du.
Han skal til et sted der han får behandling.
Du hadde ikke tenkt å fortelle meg det. Slipp meg.
Hei, Alessandro. Ser dere det? Han snudde på hodet!
Denne gangen så du det, doktor.
Ja, du har rett, Giorgio, men vi har ikke noe valg.
Ikke ta ham med, doktor!
Hvis Alessandro blir, skal jeg og Daniele vekke ham.
- Giorgio. Ro deg ned. - Skjønner?
- Doktoren sa at vi ikke har noe valg. - Jeg er rolig. Kjemperolig!
- Pino. - Et øyeblikk først.
Giorgio. Kom hit. Kom hit.
Jeg må snakke med deg. Bli med meg.
Du… Se på meg. Nå gjør vi noe du kommer til å like.
Sett deg i ambulansen med ham. Bare dere to.
Fortell ham det du trenger å fortelle, og så besøker vi ham.
OK? Ta den tida du trenger.
- Kan jeg ta den tida jeg trenger? - All den tida du trenger. OK?
- Så må du la ham dra. Avtale? - Ja.
Bra, din dust. Kom.
Bær inn båren.
Vær så god, Gio.
Alessandro. Nå må du stole på meg.
Du må be, for bare Jesus kan redde oss. Du må be masse.
Han skal redde oss alle.
Bare Jesus, Alessandro.
Men du. Ta det helt med ro. Vi skal ikke forlate deg.
Vi kommer på besøk. Jeg passer på deg.
Ha det. Oppfør deg, da.
Ha det.
Takk.
- Takk, Daniele. - Takk, Giorgio.
Du sa at vi skulle dra på besøk. Du lover, ikke sant?
Det lover jeg.
Jeg er ei gammel, sentimental dame.
Ei dum, latterlig og gammel, sentimental dame.
Livet gir deg alltid en på trynet.
Alltid.
Daniele? Har du en sigarett?
Du røyker da ikke.
- Mange tanker i hodet? - Altfor mye.
Fortell meg om én av tankene.
Dette stedet ble min redning, men nå har det blitt mitt kors å bære i livet.
Noen ganger vil jeg bare hjem. Men jeg har ingen hjemme. Partner eller barn.
Dette er på en måte hjemmet mitt. Jeg sover her av og til også.
Man burde bare dra.
Men hvor? Man kan ikke flykte fra bekymringene.
Så da kan man like gjerne bli.
Jeg vet ikke hvor mye lenger jeg orker dette.
- Unnskyld. Straks tilbake. - Ja da.
- Nina. - Auditionen gikk til helvete.
Ikke noe nytt, da.
Jeg har eksamen i morgen, men går ikke. Hvordan skulle det gått?
Til helvete. Stol på meg. For livet mitt er bare dritt.
- Er du hjemme? Skal jeg komme? - Og gjøre hva?
For å gi meg en preken, som den bedreviteren du er? Glem det, men takk.
Heia Roma, heia!
Se på dem. Kjempegira.
Vi skal synge til vi dør Vifte med fargene våre
- Hva er det? - Fy f…
- Jeg skifta og la igjen billettene hjemme. - Mener du det? Hva nå, da?
- Jeg stikker hjem… - Hva? Kampen begynner om 30 minutter.
- Pokker. Hva gjør vi? - Jeg er sulten. Ta meg med ut på middag.
Hvor da?
Takk.
Bra. Jeg var skrubbsulten.
Den er god.
Jeg dreit meg ut. Unnskyld.
Ikke tenk på det. Det er tanken som teller.
Vi ser for oss resten. Bare hør.
Du! Vent.
Mål!
Ja?
- Er du hos legen ennå, vennen? - Snart framme. Hva er det?
Advokaten sier at vi møtes halvannen time før i retten for å forberede oss.
- Er du der, Nina? - Ja. Trenger vi virkelig å gjøre dette?
Hva behager?
Jeg vet ikke, mamma. Situasjonen blir mer og mer absurd.
Daniele er en god far, og det vet du.
- Vi snakkes i kveld. - Ha det.
- Hva gjør du her? - Ville se uttrykket ditt da jeg sa det.
Hva da?
De likte diktene dine. Roberto vil gi dem ut.
- Er du ikke fornøyd? - Jo, jeg…
- Det forventa jeg ikke. Jeg er fornøyd. - Det er mer.
Han be meg om å være redaktør, så da må vi treffes.
Dette er godt nytt for meg, jeg vet ikke med deg, da.
Jeg er fornøyd. Boka kommer til å bli nydelig.
Jeg var en dust. Unnskyld.
Jeg sa også fæle ting. Jeg…
Jeg har problemer med menn.
Har bare hatt ett kort forhold, som endte stygt.
- Siden har jeg vært litt redd. - Det skjønner jeg.
Men jeg er glad for at du fortalte det. Jeg trengte å høre det.
Jeg hadde det ikke bra. Hadde drukket og tatt beroligende.
- Hvorfor? - Hvorfor?
Høringa om foreldreretten for Maria er i morgen,
og jeg er livredd for at jeg aldri vil få se henne igjen.
- La oss prøve igjen. - Vi prøver igjen.
- Doktor. - Ja?
Skulle ikke Nina komme i dag?
Ja, men jeg har ikke sett henne. Prøver å ringe.
Jeg har prøvd. Den er slått av.
Problemer?
Ikke som jeg vet. Høringa er i morgen, men tror ikke at det er det.
Jeg går.
Da er det natta. Da er det natta.
Vi har gått gjennom alle forbehold,
og nå har jeg samlet dere for å informere dere om rettens avgjørelse.
Basert fra det vi har hørt fra advokatene, saksøker og motpart,
har vi bestemt oss for å oppnevne en teknisk rådgiver…
En psykolog.
…med passende kvalifikasjoner og dokumentert erfaring med psykiatri,
slik at vi kan ta en avgjørelse som tar alle faktorer i betraktning
som følge av det som har kommet fram, så nøyaktig som mulig.
Begge parter er veldig unge,
og derfor vil en forhastet slutning være utilgivelig.
Forklarer senere.
Rådgiveren kontakter advokatene
for å avtale møter og finne ut av arbeidsmetodikk.
Beklager. Jeg forstår ikke. Hva betyr dette?
For å kunne ta en avgjørelse
er det bedre å lene seg på en ekspert, en nøytral rådgiver.
- Kommer han hjem til oss? - Det er standardprosedyre.
Ja, eller på arbeidsplassene deres. Eller der dere vil møte ham.
Alt jeg gjorde i månedene etter at Maria ble født, holdt ikke til en avgjørelse?
- Åpenbart ikke. - Så du tar ikke ansvar og avgjør dette.
- Vent. - Ikke si noe.
Hvorfor bryr du deg? Det er jo ikke ditt liv.
Ha henne unnskyldt.
Møtet er over. Dere hører fra oss snart. Ha det bra. Ha en fin dag.
- Ha en fin dag. - Ha det.
- Dere er imot meg, alle sammen! Alle! - Du ødelegger alt.
OK. Hva skjer nå?
Datteren din satte oss i en veldig vanskelig situasjon.
Og hva betyr det?
Dere bør snarest komme ned til meg, slik at vi avgjør om vi samarbeider videre.
Virkelig?
Det er umulig å jobbe sånn. Hvis du kan ha meg unnskyldt…
- Nina. Hvorfor måtte du gjøre det? - Du forstår at vi ikke vant, mamma?
Du var så sikker på det. Bombesikker.
- Vi tapte. Hva føler du nå? - Går det bra med deg?
Ja, da. Vi drar til Maria. Kom.
Jentas oppførsel gir oss en stor fordel.
Er dere fornøyd? De snille vant. Slutt å se ut som en gråtende Madonna.
- Hva? - Du er verst av alle.
- Mamma. - Med fromt ansiktet!
- Ikke snakk sånn til mora mi. - Hvem er du?
- Den som ville slå dattera mi? - Slår deg også.
- Kom igjen. - Ro ned!
- Kom, mamma. - Dette er ikke over, fattigpakk.
- Nyrike kjerring! - Bondeknøl!
Sa hun "bonde"?
- Du sa "nyrik". - Ro ned.
- Hemma! - Har ikke hørt det siden videregående.
- La det passere. - Hun er verre enn dattera.
Jeg er sulten. Skal jeg ringe etter taxi?
- Ses i kveld. - Ha det.
- Ha det, Giovanni. - Ha det.
- Hva skal vi spise? - Jeg lager ikke mat. Circolino, da.
- Circolino? Igjen? - Vi må jo feire.
- Hallo. - Cenni, ikke sant?
Takk.
Herregud.
Dra dere. Møter dere der.
- Møter han oss der? - Hva? Hvor skal han?
Hvordan gikk det?
- Vel, bra… tror jeg. Ja. - Jeg visste det.
Og?
Taksameteret går, dere.
Hvor slitsomt det er
Å falle bare litt utenfor
Uflaksen min
Frykten min
Det er en glideflukt
Når jeg blir husket her
For at jeg ikke kan å fly
Hvordan kan jeg huske det nå?
Jeg er ingen dame
Med bare stjerner i sikte i skjebnen
Jeg er ingen dame
Men en kvinne Hvis krig aldri tar slutt
Jeg er ingen dame
Med bare noen få arr her i livet
Å nei, da
Hva er dette bråket? Maria sover på rommet mitt!
- Hvor skal du? - Jeg skal ha det litt gøy.
Det burde du også gjøre, mamma.
Jeg vet ikke hva jeg skal si lenger. Gode Gud, altså.
Hei! Se hvor jeg er.
Jeg trodde de kjente meg igjen ennå, men ingen bryr seg. Kult.
Godt at du får treffe Maria igjen. Ikke bli for vant til det.
Jeg følger med på deg.
Slapp av, jeg skal ikke bli for vant til det. Ha det gøy og kos deg.
Faen.
Giorgia?
Jeg finner ikke Nina. Har du snakka med henne?
Ja, hun sendte en video…
for to timer siden. Hun var Seashell-diskoteket.
- Gikk det bra med henne? - Hun så glad ut. Hvordan det?
Jeg vet ikke. Hun hadde det travelt med å komme seg ut, var rar.
Først tok hun ikke telefonen. Nå er den avslått.
Jeg er så bekymra. Vær så snill. Hjelp meg, Daniele.
OK. Jeg skal dra dit og sjekke. Jeg ringer deg tilbake.
Takk.
- Unnskyld. Har du sett denne jenta? - Nei.
Unnskyld. Har dere sett denne jenta?
- Nei. Beklager. - Takk.
Unnskyld.
Kom igjen! Våkne, vi er nesten på Ibiza!
Våkn opp. Våkne.
- Giorgia. - Si at du fant henne.
Hun er ikke her.
Hvor skal du, Rachid?
Slapp av. Jeg rømmer ikke. De tok av gipsen og skrev meg ut.
- Å. - Hva er det for et ansiktsuttrykk?
De kunne ikke ha meg der lenger.
Jeg skulle bli i ei uke, men ble i en måned.
De trenger sengene. Andre gærninger kommer vel, da.
- Hva? Er du lei deg? - Nei, bare litt. Glad på dine vegne, da.
Hvor drar du nå?
Tenkte å bo chez toi, hos deg, siden du er så glad i meg.
Kan jeg det? Slapp av. Jeg skal være som en hund.
Jeg bor der de tåler meg, og så får jeg et bein.
Hva har det å si for deg? Du bryr deg overhodet ikke.
Ha det.
Dråpen treffer bunnen Finner havet
Å, den lykken
Som en bølge som venter i nærheten
Å, den lykken
Som en skygge som kommer og går
- Gikk det ikke bra i retten? - Jo, det gikk bra.
- Hvorfor ser du sånn ut, da? - Jeg vet ikke.
Alessandro. Armando. Og nå Rachid.
- Alle drar herfra. - Jeg er jo fortsatt her, da.
Den beste biten.
Er ikke jeg nok, da?
Kom hit. Kom hit.
Når du er så nedfor, kommer min indre mor fram i lyset.
Jeg får nesten lyst til å bli glad i deg.
Heldigvis… så varer det aldri.
Jeg drar i morgen.
De vet ikke hva de skal gjøre med meg lenger.
Hva skal du gjøre uten meg?
- Jeg vet ikke. - Ikke jeg heller.
Ikke jeg heller.
Stopp! Hvor faen har du tenkt deg?
Mario! Ring etter ambulanse!
Daniele! Nina er på akuttmottaket. Det går ikke særlig bra med henne.
Åpne døra!
- Åpne den jævla døra! - Ikke skrik!
Åpne den jævla døra!
- Vi har kode rød. Ro ned! - Åpne!
- Daniele! - Slipp meg inn!
- Daniele! Nei! - Jeg må inn!
Slutt! Kan du ringe vakthavende lege?
- La meg… - Daniele!
- Jeg vil treffe henne! - Ro deg ned.
- De må slippe meg inn. Må treffe henne! - Det får du. Bare ro deg ned.
- Hvorfor slipper de meg ikke inn? - Sett deg.
Vær tålmodig. Du kan ikke bare brase inn.
- Det vet du. - Jeg vil bare treffe henne.
- Og? - Det er for tidlig å si.
Hun fikk hjertestans, men vi fikk liv i henne.
Vi fant alkohol, benzodiazepiner og kokain i blodet.
Vi pumpa henne. Hun bør klare seg.
- Takk. Skal si det til Elisabetta. - Jeg snakke nettopp med henne.
Hørte du det? Ro deg ned.
Elisabetta? Ja, jeg er på akuttmottaket med Daniele.
Greit. OK.
- Vennen. Kom. - Hvordan går det med henne?
Hun har blitt pumpa. Var ille tilredt da hun kom.
- Hun er på bedringens vei nå. - Jeg ville fortelle henne at…
Kom.
- Det er min feil. - Nei.
Alt er i orden.
Alt ordner seg. Ja, vennen.
Vennen min.
Mamma. Litt av et syn å se dere sammen.
- Unnskyld. - Det var min feil.
- Unnskyld. - Jeg roter til alt.
Prøver å gjøre det riktige, men roter det til.
Det er ikke sant.
Dommeren gir henne til deg. Og han har rett.
- Nei. - Han har rett.
Hvordan har du det?
- Jeg dreit meg ut. - Slapp av.
Så du hva jeg gjorde?
- Det er min feil. - Nei.
Jeg gjør ting riktig, så blir det alltid feil.
- Nei. - Men jeg prøvde.
Vennen. Se hvem som er her.
- Maria. - Mamma.
- Vennen. - Mamma er her.
- Hei. - Maria.
Mamma er her.
Du er en fantastisk mor.
Du har gitt henne alt hun trenger, og hun forguder deg.
Ikke sant, Maria? Du er så glad i mamma, du.
Hvor glad er du i mamma?
Mamma må hvile nå. Kom.
Sånn, ja.
Kom.
Kan du lese et av diktene dine, sånn at jeg sovner?
Jeg skrev et til Maria, men har det ikke her. Jeg kan prøve.
Kjør på.
Når du smiler og er ett med gleden
Fins det ingen ondskap
Armene dine skjelver i lufta Og griper etter usynlige ting
Både lyset og skyggene Leker med deg i skjul
På et språk forbudt for alle andre
Så skjuler svarte skyer solen
Svarte vegger Hvor dine hender kjærtegnet støvet
Øynene dine kjente flyktig på smerten
Og så kom smilet ditt tilbake
Lyset spredte seg fra universet Og inn i dette rommet
Ferdig.
- Det var vakkert. Veldig vakkert. - Takk.
- Kan du skrive et til meg? - Ja.
Så ekkel du er.
Ekkel.
Jomfru Maria.
TRE MÅNEDER SENERE
- Se på den køen, Rossana. - Og så? De spør ikke om billetten.
- Du er ond. - Kom igjen.
Ser du? Det går fort.
- Takk. Ha det. - Takk.
- Hei. - Hei.
- Kan jeg få… ti? - Ti?
- Jeg er mora hans. - Det så jeg.
Det blir 120, men 100 holder.
- Takk. - Takk.
- Jeg heter Angelica. - Anna.
- Dette er et viktig teater, Gianluca. - Ja, det er vakkert.
Daniele.
- Det er stappfullt. - Ja. Jeg dør her.
Slapp av. Dette går bra.
- Jeg går først. - OK.
- Ikke stikk av. Det er din tur nå. - Jeg skal ikke stikke av.
God kveld. Takk for at dere kom. Angelica Visentin her, jeg er fra Bibli.
I kveld presenterer vi Daniele Cennis første diktsamling,
De delte dagene.
Han har skrevet dikt siden skoletida, men aldri tenkt å gi dem ut, for som han sier:
"Du kan ikke leve av å skrive dikt." Man kan vel knapt klandre ham for det.
Gode dikt må gis ut. Man bør ikke bare tenke på markedet.
Uten lyrikk blir menneskeheten som analfabeter å regne.
Følelsesmessige analfabeter. Vi går gjennom dette akkurat nå.
Vi tror at Daniele er en vaskeekte poet. Døm selv. En applaus for ham.
- God kveld. - Heia Daniele!
God kveld.
Jeg vet ikke helt hva jeg skal si. Angelica har allerede sagt alt. Vel…
Poesi var alltid en måte å få utløp for meg. Tanker i form av…
Tja, som en kjærlighetserklæring. Ja.
Diktene omhandler ting som har skjedd de siste årene,
som har skjedd meg, og mange av dere var der.
Uansett så må jeg få takke Bibli, forlaget, og Angelica Visentin.
Takk.
Bra jobba!
Vi kjente begge en mann som var som en lyrikkens mester.
En mester i livet også.
Jeg skal lese noen dikt nå. Det første har jeg kalt "Løft".
Jeg så ingenting lenger
Øynene huska ikke hvordan de gråt
Så kom du, en vilkårlig du
Mor eller far eller ukjent fjes
Og lånte meg øyne slik at jeg så igjen
Men alltid med smerte
Selv da hungeren og tørsten var stillet
Kom du, en fremmed Midt ute i veien
For å lære meg Hvordan jeg spiste og drakk igjen
Men det stillet ikke smerten
Du, en fremmed på et sykehus
Eller på havets dyp Du lærte meg å hate
Uten noen til å omfavne mitt raseri
Så jeg hata, men håpte fortsatt
Du, laget av kjøtt og blod
Omsvøpt i skjønnhet Som fikk stemmen og beina til å skjelve
Gi meg munnen din til å kysse Din sjel til å gå inn i
Og så bli der, for alltid, med kjærlighet
- Ferdig. - Bravo!
- Bravo!
Heia Daniele!
Bravo!
EN BØNN OM HJELP
BASERT PÅ "TUTTO CHIEDE SALVEZZA" AV DANIELE MENCARELLI
Tekst: Fredrik Island Gustavsen