- Az egész hajó a királyért! - Az egész hajó a királyért!
Cassius! Ki e világ adminisztrátora? Váltsunk vele pár szót.
A citadellánál van, uram.
Még mindig harcol.
Kísérj oda!
Igenis.
Mennyien szöktek el?
A legtöbb hajójuk és emberük odalett.
A káoszban Véresbárdú Devrának és az öccsének
sikerült megszöknie néhány hajóval.
Vissza kell vonulnunk!
Hallottátok apátokat. Indulnunk kell.
Lányok, gyerünk, most! Indulás!
Anyu!
Gyerünk!
Cal! Cal, nézz rám! Nézz rám!
Mennünk kell. Most.
Menj! Menj már a húgodért!
Előre!
Fiam! Vidd anyádat és a húgaidat a trónterembe!
Menj!
Gyere már!
Állj!
Most már te is a szülőbolygóhoz tartozol, pogány boszorkány!
Hozzatok ide még egy ilyen, úgynevezett papnőt!
Vegyétek le a köntösét!
A király szeme mindörökké látni fog.
Css!
Ezek bántani akarják őt.
Bántani akarják.
Bárcsak megtehetném én.
Az adminisztrátor.
Elszomorít, tudod?
Ez az egész.
Micsoda pazarlás!
Több ezer évnyi kultúra vész el, csak mert… Miért is?
Olyan szükségtelen.
Ne kínozzon meg minket!
Ha azért jött, hogy megöljön, tegye meg!
Én engedtem meg, hogy itt maradjanak. Én segítettem a szökésben.
De az isten szerelmére, könyörgök, hagyja életben a családomat!
Semmi közük az egészhez.
Nem akarlak megölni.
Ami azt illeti, biztosíthatlak róla, hogy a vérvonalad fennmarad.
Sőt, prosperál.
Méltósággal harcoltál.
Hogy ölhetnélek meg?
Na, persze, meg kell fizetned, amiért…
dacoltál velünk.
És nagy ára lesz.
Állj fel, fiam! Hadd nézzelek meg.
Azt mondtam, állj fel!
Máris jobb.
Na, most…
Minden fiú életében eljön az idő, amikor eléri a férfikor küszöbét.
És örökre vele marad a pillanat.
Visszatekinthet rá, hogy onnantól élt igazán.
Mi tesz férfivá?
Egyeseket egy nő nedves ajka és meleg csecse.
Másokat, mint engem, az, ha először hagyja el otthonát.
Ha a saját útjára lép.
Téged egy választás tesz azzá. Egy döntés.
Tudod, fiam…
Engem maga a régens bízott meg.
A szemembe nézett és elküldött, hogy kutassam fel és büntessem meg
a zendülő és hazaáruló Véresbárdú Devrát és Darriant.
A keresésem ide vezetett el,
ahol megtudtam, hogy az apád védelmet nyújtott nekik.
Menedéket és főhadiszállást, ahonnan megtámadhattak és megsemmisíthettek
több, a birodalomhoz tartozó célpontot.
Miért csinálja ezt?
Fontos, hogy a fiú is megértse, nem?
Hogy hívják a fiadat?
Hogy hívnak, fiú?
Aris.
- Hangosabban, nem hallak… - Aris!
Jó.
Aris.
Lássuk, az apád megtanít-e egy utolsó leckére.
Fogd ezt a szent pálcát,
egy lochna combcsontja.
És most, verd szét vele az apád fejét!
Ühüm… De úgy igazán.
Zúzd szét, amíg az agya ki nem loccsan…
erre a pár nappal ezelőtt még rendkívül gyönyörű padlóra.
Hogyha igent mondasz, a többieket életben hagyom.
Viszont ha nemet, ahogy apád tette…
Akkor mind meghaltok.
Döntened kell, fiatalember.
Aris…
Hallgass ide!
Muszáj lesz megtenned, amit mondott.
Mentsd meg az anyádat és a húgaidat.
Aris, ne! Engedjen el!
Ne hallgass rá! Ne nézz az anyádra!
Ezzel nem tudnék együtt élni, ahogy te sem.
- Ezt sosem heverné ki egyikünk sem! - Ne nézz rá! Azt mondtam, ne nézz rá!
Muszáj megtenned!
Legyél férfi és tedd meg!
Mentsd meg őket!
Tedd meg!
Hidd el, erős vagy.
Gyerünk!
Mentsd meg őket!
Hallgass apádra, Aris!
- Bölcs ember. - Úgy van, fiam.
Muszáj hallgatnod rám.
Gyerünk!
Csináld!
Ne!
Szeretlek, fiam.
Megbocsátok.
Gyerünk… csináld végig!
Végezd ki, fiam!
Annyira sajnálom.
Ne!
Nyugodj meg, a fiad jó kezekben van.
Először nehéz lesz neki.
De a harag, a szomorúság,
a fájdalomba belepusztult lelke…
Mind hasznunkra lesz.
Kiélheti a dühét.
Ki is fogja.
Mert még azokra vadászunk, akikért a férjed mindent feláldozott,
és úgyis meglesznek.
Számos büszke uralkodó kerül még az utamba.
Nem kell sokáig várnia.
Milyen tragikus veszteség.
A férjed gyönyörű dolgokat tapasztalt meg.
Ezek az emlékei.
Itt van az, amikor a fügefa árnyékában szeretkeztetek a meleg, nyári fűben.
Ez pedig…
Ekkor sírt az idősebb lányotok születésekor.
És ez…
Ezt a pillanatot csak ő látta.
Te aludtál.
Kifésülte a hajadat a szemedből…
És finoman homlokon csókolt.
Nem áll jól neked ez a szerep.
Óh!
Hogy érted?
A tettek embere vagy, nem hagysz minket életben.
Egyáltalán nincs benned becsület.
Nem, tényleg nincs.
1. FEJEZET VÉRKEHELY
Uh!
Kora!
Azt hittem, végeztél.
Mindenki a közösségi házban van.
- Jó, már csak néhány sor és megvagyok. - Jól van. Jó.
Den kérdezte, hogy hol vagy.
Az öccsével lőttek egy hóvapitit. Egy bikát.
Meg akarta mutatni, mielőtt kibelezi.
Miért pont engem hívott?
Hát tudod… azért mert…
- Azt gondoltam… - Azt gondoltad?
Mozgás!
Jó ideje nem ettem már friss húst.
Elfelejtettem, milyen jó.
Den azt mondta, látták visszatérni a nyári csordákat.
Háromnapnyi lovaglásra vannak.
Szerette volna, ha te is ott vagy.
Hallottam.
- És igen, tényleg lenyűgöző. - De melyik?
Az állat…
vagy…
Vagy a vadász?
Földijeim!
A közösségünk vezetőjeként kötelességem emlékeztetni,
hogy az aratás istenei ajándékot követelnek.
- Úgy van, igen! - Felajánlást.
De mind tudjuk, hogy valójában a heves csípőmozdulatoktól,
és a gyönyör harsogó hangjaitól szokott
szárba szökkenni a vetés.
Szóval, dugjatok hevesen ma este!
Dugjatok az aratásért!
Dugjatok az ételért, amit megeszünk!
Ja!
Dugjatok az istenekért!
Nyughass, asszony!
Hadd fejezzem be a kötelességemet. Aztán férjként is megteszem ugyanezt.
Hé! Mondtam már, hogy dugjatok?
- Igen! - Igen, mondtad.
Úgy tűnik, igen.
Hadd szóljon a zene! Olyan, ami meghozza a kedvet.
Den jó ember.
Már aludnod kéne.
Ő a legjobb vadász közülünk.
És hűséges barát.
Mire célzol?
Gondoltál arra, hogy lehetne állandó a kapcsolatotok?
Rákérdezett nálam.
Így végképp teljes értékű tagjává válnál ennek a közösségnek.
Jó az, ami köztünk van.
Muszáj többnek lennie ennél?
Csak tudod…
Senki sem tartana kívülállónak, ha lenne férjed és gyereked.
De mindig is kívülálló leszek,
aki hálás a közösségnek, hogy befogadta.
És persze, neked, hogy megmentetted az életem.
De akkor is kívülálló.
Már nem sokáig. Elhiheted.
Most már kezdenek megbízni benned. Kiérdemelted.
Örülnék, ha igaz lenne.
Tudod…
A két évszak, amit itt töltöttem,
olyan boldogságot adott, amit nem érdemlek meg.
Értsd meg, a háború gyermeke vagyok.
Hogy igazán szeressek és szeressenek, hát…
Nem tudom, képes vagyok-e bármelyikre.
A szeretet gondolatát, a családét, rég kiölték belőlem.
Úgy tanultam, hogy a szeretet gyengeség.
És már nem látom, hogy lehetne valaha másképp.
Pihenned kellene.
Igen.
Gyertek csak!
Egy…
- Kettő. - Köszönöm.
- Sam. Egy, kettő. - Köszönöm!
Jó reggelt!
Feltűnt, hogy este korán elmentél.
Fáradt voltál?
Az voltam. Gondoltam, korán lefekszem.
Azt hittem, kiveszed a részed az aratásból.
Mert hazafelé elmentem Den háza előtt,
és nekem határozottan úgy hangzott.
Sam! Fogalmam sincs, miről beszélsz.
Szerintem meg igen.
Szerinted mit akarnak?
Mindent.
Nem érdekel, miféle előnyökkel járhat.
Egy hadihajó lebeg felettünk, és ez nem jó.
Ez a te bajod. Az első reakciód mindig a félelem.
Lehet, hogy csak beszélni akarnak.
Legalább hallgassuk meg őket, hogy tudjuk, mi a szándékuk.
Pontosan. Hallgassuk meg őket, ez minden.
Ne feledd, hány véka gabonát vittünk Providence-be az előző évszakban.
A Szülőbolygó dúsgazdag,
csak simán azt mondom, hogy talán jobb árat kapunk
az odafent keringő barátainktól,
mint azoktól a providence-i haszonlesőktől,
akik ki tudja, kinek adják el a gabonánkat.
Ne tegyél úgy, mintha nem tudnánk, hogy a fölös gabonánkat
a fenti hajó ellenségeinek adtad el.
Mit szólnának, ha megtudnák, tavaly kihez került a feleslegünk?
Hát, nem vagyok forradalmár.
Ők ajánlották a legtöbbet, az ügyük engem nem érdekel.
Nyilvánvaló.
Sindri, nem állok senki oldalán, csak a közösségünkén,
csakis ide köt a hűségem.
És azt mondom, jó szándékkal forduljunk feléjük, ne félve.
Hogy lássák, a társaik vagyunk, nem az ellenségeik, igaz?
Azt mondtad, a társaik, Gunnar?
Igen. Valami gond van?
Az a hajó nem a jólétet hozza el nekünk.
A célja az, hogy pusztítson, hogy leigázzon és elnyomjon.
Azt sem tudják, mi fán terem a társulás.
Adjátok meg, amit kérnek,
de ne beszéljetek arról, milyen termékeny ez a vidék.
Reméljük, elmennek, mielőtt kiderítenék,
Gunnar kivel üzletelt tavaly.
- Értem, de… - Eleget hallottam! Semmit nem ajánlunk.
Világos?
- Vidd haza! - Jönnek!
Jönnek!
Üdvözlet! A nevem Sindri, a falu atyja vagyok.
Örvendek.
Atticus Noble admirális.
A lemészárolt király hű képviselője.
Erős karjaiba zár titeket.
Kérlek, atyám, mesélj e gyönyörű faluról!
Sétáljunk el a közösségi házig.
Megiszunk egy korsó sört és közben mesélek az itteni életről.
Ó! Jól hangzik! Csak utánad.
Aris közlegény! Mozgás!
Kis szaros.
Mind egyszerű életet élünk.
Büszkék vagyunk a közösség iránti szeretetünkre
és a kemény munkára, ami életben tart.
Úgy látom, hogy mindenki jól táplált.
A vezetőjükként ez biztos főleg a te érdemed.
Nem, egy közösség vagyunk. Ez nem egy személy érdeme.
Ó! Ha jó idők járnak, az mindenki érdeme,
de ha nélkülözni kell, tudjuk, kié a felelősség.
Ezt a terhet cipelik a vezetők.
Szóval, tudod milyen érzés, ha apaként etetni akarod a gyermekeidet, ugye?
Reméltem, hogy Veldt népe segít megtalálni
a forradalmárok kis csapatát, akik épp ebben a rendszerben bujkálnak.
A parancsnokom, Balisarius régens
azzal bízott meg, hogy szolgáltassak igazságot.
Mi csak szerény farmerek vagyunk,
távol a Szülőbolygó politikai sodrától.
De így is szolgálhattok.
A lázadók megtámadták az utánpótlási központjainkat.
Véresbárdú Devra vezeti őket, és az öccse, Darrian.
Úgyis elfogjuk őket.
De tény, hogy tovább tart, mint vártuk,
és kezdenek kifogyni a készleteink.
És talán azt is hallottátok, hogy a sereget a gyomra hajtja.
Gondoltam, társulhatnánk. Ti ételt biztosítotok.
Csak azt, amire nincs szükségetek.
Persze, kompenzálunk titeket.
A piaci ár háromszorosát adjuk.
Ennyi pénzből rengeteg aratógépet vehettek.
Robotokat, hogy ne kelljen kézzel gürcölnötök.
Mi abban hiszünk, hogy a kétkezi munka révén közelebb kerülünk a földhöz,
és tisztelgünk az életet adó mezők előtt.
Na meg ott lenne a tudat, hogy nélkülözhetetlen szerepet játszotok
a Szülőbolygó ellenségeinek kigyomlálásában.
- Nem semmi ajánlat. - Igen.
Bárcsak lenne némi feleslegünk.
Tudja, a vidék sziklás,
és épphogy terem annyi gabona, ami elég nekünk.
Szóval, őszinte sajnálatunkra, nemet kell mondanunk.
De hálásak vagyunk, hogy itt van velünk egy ilyen jóindulatú
és nagy hatalmú vezető.
Hah.
Semmi felesleg?
Semennyi?
De a földetek termékeny.
Ennyi mezőnek bőven el kéne látnia titeket.
Megértem, hogy ránézésre így tűnhet,
de az, hogy ilyen kiterjedt, bizonyítja, hogy gyenge a termőföld.
És a kemény telek miatt rövidebb a termőidőszak.
Na, mit szólna, ha most meginnánk azt a sört?
Elnézést!
Csak hát,
itt van ez a sok, gyönyörű ember,
nehéz elhinni, hogy e meddő vidéknek hála ragyognak így, ez minden.
Ki az közületek, aki felügyeli az aratást?
Bizonyára kitűnik valaki ezen a téren.
Senki?
Hm?
De, uram.
- Én volnék az. - Á!
Jó.
Igen, én felügyelem az aratást.
Hát, ha ők bíznak benned, akkor én is.
Csak próbálok rájönni, hogy érthettem így félre a helyzetet.
Ez minden.
Nos, uram…
Sindri, a mi szeretett atyánk mindig a falunk jólétét tartja szem előtt.
Így ragaszkodik, hozzá, hogy legyen tartalékunk éhínség vagy aszály esetén,
ami mint tudja, egy vezető felelőssége.
De szerencsések voltunk az utóbbi pár évszakban.
És több terményünk maradt, mint amit el tudunk tárolni.
Szóval, könnyen lehet,
hogy nélkülözni tudunk egy kis mennyiséget.
Persze, attól függ, mennyit szeretnének.
Jó.
Mármint, mindig okos tartalékolni, igaz, atyám?
Igen.
De valamit nem értek.
Miért akartad elhitetni velem,
hogy a falud épphogy meg tud élni a földből?
- Mintha füllentettél volna. - Ne, várjon!
Admirális, senki sem akarta megvezetni.
Sindri egyszerűen csak óvatosabb nálam, ami a tartalék dolgát illeti.
De a társulás lehetőségének mindketten örülünk.
Csak ne reménykedjen túl nagy mennyiségben.
Atyám, pontosan ki is ez?
- A nevem… - Ő lényegtelen.
Engem hatalmaztak fel, hogy beszéljek a falu nevében.
Ennek a férfinak nincs semmi befolyása.
Bölcsebb lenne semmibe vennie.
Nahát, viszály.
Nem olyan idilli hely ez, mint elsőre hittem.
Atyám, ha szabad…
Tanácsot adnék, hogy lehet kordában tartani az alárendeltjeinket.
Néha szem elől tévesztik a célt, és nem árt egy kis finom emlékeztető,
hogy könnyen elbánhat velük az, aki hatalommal bír.
Admirális!
Sindri!
Kérem!
- Nem, hidd el, én sosem… - Semmi gond.
- Én… - Megmutatom, hogy értem.
Kérem!
Admirális!
Ne! Elég volt!
Ne!
Elég!
Sindri!
Mit művelt?
Mikorra várjam a terményt?
Ó…
Nem tudom.
Azt mondtam, áruld el, mikorra várhatom a terményt, partner!
- Kilenc hét múlva. - Rendben van.
Tíz hét múlva visszatérek.
Tegyél félre tízezer véka gabonát a hajómnak!
Tíz? De alig termelünk tizenkétezer vékányit.
Éhen fogunk halni.
Nem értem, hogy mégis mit akar?
Pedig egyszerű…
Minden kell.
Szakasz! Utánam!
Várjon!
- Mondom, pofa be! - Mi ez? Mit művelnek?
Jól van, figyelem!
Vigyetek minden felszerelést a nagy kőépületbe! Egyelőre megfelel nekünk.
Marcus! Segítesz kilakoltatni onnan a mostani lakókat. Vetted?
Vettem, főnök.
De mennyire!
Helló, emberek!
JC-1435 vagyok, a Mechanicas Militariumból.
A király védelmezője.
Pontosítok, a lemészárolt királyé.
Megtiszteltetés szolgálni.
Aris közlegény.
Most fogjuk bevinni a felszerelést az épületbe. Segíthetnél.
Köszönöm, Aris közlegény.
Ez tökéletesen egybeesik a programommal.
Megtiszteltetés szolgálni.
Hozzád beszélek, te csatornapatkány! Gyere!
Mi a csudára vársz? Menjél már!
Semmi gond!
Köszönöm.
Elmondanád, hogy mi a jó isteneket bámulsz?
Elnézést, csak vártam, hátha még több vízre van szükségük.
Még több vízre?
Így szeretem őket, hamvasan, és ha kicsit ellenszegülnek.
A vér ízével a számban, amikor baszom. Igen, ez nagyon tetszik.
Főnök!
Itt hagytak egy Jimmyt.
Egy Jimmyt, öregem!
Nem tudtam, hogy maradt belőlük!
Jól van, óvatosan. A hídig kissé egyenletlen a talaj.
Köszönöm, Aris közlegény, de úgy hiszem, nem lesz gond.
Már nem harcolnak, főnök.
Hogy érted, hogy már nem harcolnak?
Így lettek programozva.
Amint megölték a királyt,
simán letették a fegyvert, békéssé váltak.
Csak figyeld! Bármit is csinálok,
nem támad vissza.
Hé!
Óvatosan azzal, te ostoba gép!
Vagy ócskavasat csinálok belőled, hallasz?
Látom, nem érted.
Hé, állj!
Mi az, lőjelek le téged?
Helyben megölhetnélek, és senkit sem zavarna.
- Nem igaz? - Elég volt.
Mit mondasz? Meg akarsz halni?
- Halljam! - Hé!
Gyerünk, rajta!
Azt mondtam, elég.
Vigye a ládákat abba a házba. Most! Közlegény.
Igen, főnök.
Meghibásodtál?
Nem, uram.
Állj föl! Menj a folyóhoz, mosd le magad!
Elég volt a bámészkodásból.
Munkára fel!
Munkára fel, seggfejek!
Rád is vonatkozik, Marcus.
Elnézést!
Köszönöm, kedves tőled.
- Katona vagy? - Az nem most volt.
Leülhetek? Sam vagyok.
Kérlek.
Mondd csak, Sam, ismered lemészárolt királyunk történetét?
És a gyönyörű lányáét, Issa hercegnőét?
Nem ismerem.
Te rá emlékeztetsz engem.
A mítoszokban úgy emlegették, a kehely vagy a megváltó.
Pueri salvatoris volt.
És már a születése előtt
felesküdtünk testvéreimmel, hogy teljes valónkkal,
mindazzal, ami emögött a fém bőr mögött lakozik,
harcolunk a nevében.
Szóval, amikor elért hozzánk a hír, egy távoli csatamezőn,
hogy ő, akit megjövendöltek, hús-vér formát öltött világunkban,
elöntött a melegség az univerzum iránt.
És bíztam benne, hogy elhozza számunkra a béke és a könyörület korát…
És hazavisz minket.
Varázslatos volt.
Ó, igen, több volt, mint varázslatos.
Tudod, a király ember,
és az ember elbukhat, vagy elárulhat,
de a legenda elpusztíthatatlan.
Vagyis azt hitték.
De a koronázása napján
a királyunkkal és királynénkkal egyetemben,
hidegvérrel meggyilkolták, azok, akikben a legjobban bíztak.
Félek, hogy a becsületünk is megszenvedte ezt az árulást.
Félek, hogy a könyörületünk, a jóságunk,
az örömünk
odaveszett a lánnyal együtt.
Szerintem benned él tovább.
Ez a te hibád, Gunnar!
Nem tudhattam, hogy megöli őket.
Az mindegy, meghaltak.
Mihez kezdjünk a magtárban lévő katonákkal? És ha máshová is beköltöznek?
Elég! Hagyjátok abba, kérlek!
Mihez kellene kezdenünk?
Maradhatunk és harcolhatunk.
Igen, a kaszám éles. Nem tűntek olyan erősnek.
Mi? Nem. Nem harcolhattok.
Nincs mivel. Ellenük nincs.
Ha van eszetek, fogjátok, amit lehet és menekültök.
Meneküljünk? Még ne. Most mi lesz? Nem tehetjük.
Adjuk fel? Adjunk át mindent?
Az életeteken kívül.
És őszintén szólva lesz, aki azt is elveszíti.
Mindegy, mit tesztek.
Én nem megyek sehova. Hátba lőnének. Erősnek kell lennünk.
Itt maradunk. Kitartunk. Hova mehetnénk?
Igazuk van, tényleg. Ez a hely jelent mindent a számunkra.
Ez a történelmünk. Nem hagyhatjuk itt, hogy lerombolják. Ezek állatok.
Adjuk meg, amit kérnek, és bízzunk a könyörületükben.
Igen.
Legyünk nélkülözhetetlenek, úgy nem ölhetnek meg,
- szükségük lesz ránk. - A gazdálkodás!
Igaza van! Abban jók vagyunk! Mi értünk hozzá, ők viszont nem.
Ha látják, mennyire jók vagyunk, muszáj lesz megkímélniük.
- Igen! - Igen!
- Egyetértünk? A munkánk megvéd minket. - Igen!
- A munkánk megvéd minket! - Igen!
Akkor ez eldőlt.
Megmutatjuk, hogy hasznosak vagyunk!
És amikor teljesítjük az alku ránk eső részét,
újra kell gondolniuk, mennyi ételt hagynak itt nekünk.
Meggyőzhetjük az úriembereket a magtárban. Az emberségükre apellálunk.
Szóval, elmenekülsz.
Azt hittem, abba belefáradtál.
Hallottad őket.
Áltatják magukat, könyörületben bíznak, pedig simán meggyilkolták Sindrit.
A szemük láttára.
Amikor rád találtam abban az űrhajóroncsban,
gondoltam rá, hogy otthagylak.
Féltem, hogy csak bajt hoznál ránk.
De bántam valaha is, hogy miattam az életünk részévé váltál?
Dehogy.
Te már közénk tartozol.
És most mégis elmész, amikor nagy szükség van rád.
Szüksége van rád a tieidnek!
Nem maradhatok!
Nem akarsz maradni?
Halálra vagyunk ítélve!
Mi lenne, ha tennénk ellene?
Mi lenne, ha harcolnánk? Nem csak mi, hanem mások is…
- Ki? Kik akarnának az oldalunkra állni? - Mások.
Mások, akiknek okuk van gyűlölni, amit a Szülőbolygó képvisel!
Kora, te jobban ismered ezt a világot.
Mi lenne, ha megtalálnád a harcosokat, akiket Noble keres?
Összefoghatnánk a törvényen kívüliekkel.
Ha harcosokat hoznék Veldtnek, reményt adnék a falunak.
Akkor harcolnának és biztos veszítenének.
Nem fog vér tapadni a kezemhez.
De nem is dobom el az életemet, ahogy ti teszitek.
Meddig kell itt maradnunk, ezen a szemétdombon?
Ezt figyeld!
Hé, vizeslány!
Gyere csak!
Mi az?
Mégis több víz kéne?
Csak egy kicsivel több.
Hagyjon!
Vagy mi lesz?
Segítség! Kérem!
- Segítség! Engedjenek el! - Kussolj!
- Elég volt! - Kuss!
- Ne, kérem! - Hallgass!
Valaki segítsen! Segítség! Elég volt!
- Hagyjanak! - Pofa be!
Engedjenek!
Ne!
Fiacskám! Mit akarsz tenni?
Ki foglak kötözni egy cölöphöz, és minden nap nézni fogod,
hogy lesz a parasztlányból szajha.
Marcus! Barátom.
Ugyan ez jól hangzik,
de egy ujjal sem érsz hozzá!
Addig nem, amíg én magam be nem töröm őt.
Aztán a tiéd lehet.
Sőt, mindannyiótoké.
Engedd el!
Css!
Elég!
Elég.
A desszert.
Nagyszerű. Őt se hagyjuk ki.
Kérem!
Kurvára megölöm.
Talán ezt szeretnéd?
Nahát, ki csatlakozott hozzánk.
Most jól rábasztatok.
Vedd fel a fegyvert te fémfasz, és öld meg a rohadékokat!
Úgy bizony. Ölésre teremtettek, seggfej.
Mégis mire vársz? Parancsot adtam, baszd meg!
Öld meg a…
Muszáj lesz harcolnunk.
Kora, ez még jól jöhet.
A roncs közelében találtam.
Azt hittem, elveszett.
Mi itt ódzkodunk a fegyverektől.
Féltem, hogy veszélyes lehet.
Igazad volt.
Köszönöm.
Hova fogsz menni?
Van valaki, egy Titus nevű tábornok.
Egykor a birodalom hőse volt,
aki a Szülőbolygó ellen fordította a seregeit.
Úgy hallottam, hogy még mindig életben van.
Ha megtalálnám, és lenne kit csatába vinnie…
Gunnar!
Tavaly Providence-ben az ellenállással üzleteltél.
Igen. Találkoztam valakivel, aki bemutatott a felkelőknek.
A Véresbárdúaknak.
- Most is megtalálná őket? - Lehetséges.
Akkor elviszel hozzá.
Természetesen.
Hé, hozzatok még egy urakit!
Egy tábornok és egy sereg?
Így már lehet esélyünk.
Légy óvatos!
Biztonságos utat! Mindkettőtöknek.
Szóval, katona voltál a Szülőbolygón?
Értük harcoltál?
Mondhatjuk.
Magas rangú voltál?
Dezertálás miatt köröznek?
Többek között.
Értem.
Mást is akarsz még kérdezni?
Nem ölnek meg csak úgy, ugye?
Mármint azt megértem, hogy példát statuáltak Sindrivel,
hogy rettegjünk tőlük.
De farmerként nem jelentünk fenyegetést.
Honnan tudod, hogy kiirtanának minket?
Amikor megjelentek a világomon, kilencéves voltam.
Ők soha nem kértek,
nem voltak feltételek.
Szomjazták a pusztítást.
A Szülőbolygó csapatait egy Balisarius nevű ifjú tábornok vezette,
akit a csaták extázisa éltetett.
A világom népe becsületre méltóan védekezett,
de ezzel csak feldühítették az ifjú tábornokot,
és csak azt érték el vele, hogy az ártatlanokon vezette le dühét.
Gyerünk!
Szembetaláltam magamat Balisariusszal,
aki szerette maga vezetni a katonáit,
nem a hajói biztos menedékéből, magán a csatamezőn.
Szabadíts fel, gyermek! Képes vagy rá.
Igen, tudom, hogy így van.
Kérlek!
Ne!
Balisarius kiirtotta a teljes családomat, és magával vitt.
Nem tudom, miért kímélt meg.
Hogy miután százezrekkel végzett, miért épp engem hagyott életben.
Talán meglátott bennem valamit.
Valakit, aki osztozhat a fájdalmában.
Arthelaisnak neveztek el.
Elkezdtek kiképezni és megtanították a Szülőbolygó történelmét.
Öt éven át éltem azon a hajón a katonákkal,
és ők lettek a családom.
Ott nem volt gyengédség,
csak a háború kemény leckéi.
Néha a hajó energiáját biztosító maghoz szöktem.
Mert ott volt egy lény, aki átérezte a fájdalmamat.
A gépházban szerves anyaggal táplálták
az otthonomnak nevezett háborús gépezet energiaforrását.
Vajon azoknak a maradványai voltak, akik szembeszegültek velük?
Nem tudom biztosan. Féltem rákérdezni.
Ritkán, de előfordult, hogy rám nézett.
És elkínzott szemében szánalmat láttam.
Tanulmányoztam a Szülőbolygó történetét a főírnokok vigyázó tekintete alatt.
Áthatotta a dicsőség, de egy mítosz ragadta meg igazán a figyelmemet.
Mégpedig a kehelyé.
A megváltóé. Issa első hercegnőé.
És bár tudtam, hogy a történetek nem többek mesénél,
melyekben az igaz gyermek játszi könnyedséggel győzi le ellenségeit,
vigaszt nyújtottak.
Gyakran magával vitt a diplomáciai utakra,
amelyek során számtalan világ büszke és nemes vezetőinek néztem a szemébe.
Miközben kegyelemért könyörögtek.
Én voltam a lánya.
Én voltam a pártfogoltja, én voltam a tanítványa.
És mindig példát mutatott nekem.
Közéjük tartoztam.
Egy kitüntetett parancsnok lányaként,
a király és a királyi család barátjaként
kiváltságos életet éltem.
De a társadalmi helyzetemtől függetlenül tennem kellett a kötelességemet.
A Szülőbolygóért harcoltam.
Az Academia Militariumon szorgalmazták, hogy legyen szeretőnk,
akit az életünk árán is megvédünk,
amikor a terjeszkedési politika absztrakt fogalommá lesz,
és a hódítás miértje elvész a csata fortyogó kegyetlenségében.
Mire vártok? Előre! Gyerünk!
Szóval, 18 évesen tiszt lett belőlem, és kaptam egy csapatot.
A királyért harcoltam távoli világokon,
azok zászlaja alatt, akik kiirtották a teljes családomat
és felégették a bolygómat.
Kiképeztek, megtörtek és a saját képükre formáltak.
Azt kérdezted, honnan tudom, hogy kiirtanának?
Onnan, hogy én ezt tenném.
Ezer világ halottaival töltöttem meg,
mint rothadó bábokkal, a tömegsírokat.
Beragyogott a pusztító napfény,
ahogy teljes civilizációk váltak hamuvá a szemem láttára.
Mindez egy gyermek nevében történt, aki még meg sem született.
Most, miközben úgy tűnt, egy álomban sodródom,
a sors megáldott egy választással.
És először éreztem, hogy az ő keze vezérel.
Hogy kiválasztott az igazságosság eszközének.
Köszönjük, pár óra múlva jövünk.
Gondoltam, előre szólok, hogy a hely, ahova bemegyünk egy bordélyház.
Nem gond.
Ott mutatott be Devrának a férfi, akivel most beszélünk.
Devrának? Egy prostituáltat keresünk?
Nem, félreérted. Devra a Véresbárúaknak a vezetője.
A törvényen kívülieké.
- Akiknek eladtam a gabonát. - Mindjárt gondoltam.
Kopók.
Ah!
Fejvadászok. Az Impériumnak dolgoznak.
A Szülőbolygó velük végezteti el a piszkos munkát.
Várjunk!
- Ne! - Jaj, ne!
Kora, ő az emberünk, akit fel akartunk keresni.
Ő mutatott be a Véresbárdúaknak.
Ők nem mondtak semmit, hogy hogyan érhetnéd el őket?
Nem. Azt mondta, egy Sharaan nevű bolygón rejtőzködnek.
- Egy király védelmezi őket, Levitica. - Levitica.
Gyere!
Carbostot.
Úgy lesz a legtöbb esélyünk megtalálni a Véresbárdúakat,
ha felkeressük a Levitákat.
Azzal lebukhatunk.
Előbb keressük meg Titust, aztán visszatérünk rájuk.
Ő a gazdád?
Ööm.
Örömmel fizetek.
Figyeltelek téged. Különleges vagy.
Puha és sápadt. Épp az esetem.
Menj innen, nem eladó!
Ezen a helyen minden eladó, szóval mennyi?
- Tudod, van egy szobám odafent… - Nem.
…és úgy-ahogy tiszták a lepedők.
Igen nagylelkű ajánlat, de nem hinném, hogy a…
Garantálom, hogy reggelre
könyörögni fogsz a folytatásért.
Azt mondtam, menj.
Ugyan már, anyuci! Hadd jöjjön fel játszani!
Azonnal tűnj el!
Na, idehallgass, te irigy kis cafka!
Szét fogom baszni a csinos, rózsaszín lyukat az arcán.
És ebben semmiképpen sem tudsz megakadályozni.
Nem, te hallgass ide!
Sajna, ma nem baszni, hanem rábaszni fogsz.
Információt szeretnék!
Hallott bárki közületek Titus tábornokról? Vagy tudjátok, hol lehet?
Hát persze, Titus tábornok.
Őrült egy fickó, a Szülőbolygó ellen fordította a saját embereit.
A sarawui csatában.
Tudod, hol találom meg?
Utoljára azt hallottam, hogy a polluxi kolosszeumban harcolt.
De a helyedben óvatos lennék, kisasszony.
Az utolsó vadásznak, aki a nyomába eredt karóra tűzte a fejét.
A kolosszeum bejárata előtt.
Így üzente meg, hogy senki se zavarja.
Szóval, a Polluxon van.
- Ez a terved? - Ez a tervem.
Mi az?
Akkor kell egy hajó, ami elvisz minket oda.
Kezded érteni.
Hé, ribanc!
Ó.
Ó, meg kellett volna ölnöd. Most így te halsz meg.
Adok hármótoknak egy esélyt, hogy most rögtön eltűnjetek.
Ó!
Szóval, adni akarsz hármunknak egy esélyt?
Megölni!
Lenyűgöző.
A Szülőbolygó kopóitól kapod a fizetséged?
- Nem bírom a fejvadászokat. - Nem kérdeztem.
És tisztázzuk, én sem bírom a fejvadászokat.
- Akkor zsoldos vagy? - Nem, az nem nekem való.
Csak nem vagyok hajlandó meghalni mások gondja-baja miatt.
Úgy mondanám, hogy opportunista vagyok.
Egy igazi hős, mi?
Várj!
Az előbb hallottalak titeket.
A Polluxra készültök.
Segíthetek.
Némi fizetség ellenében.
Mi csak egyszerű farmerek vagyunk.
Katonákat keresünk a Szülőbolygó elleni harchoz.
Van egy kevés pénzünk, de nem ebből fogsz meggazdagodni.
Hát, megértem.
Akkor adjatok annyit, amennyit nektek megér.
Katonák a Szülőbolygó elleni harchoz?
A nevem Kai.
Gyertek! A kikötőben van a hajóm.
Jól van, akkor irány a Pollux.
Csak előbb meg kell állnom Neu-Wodiban.
Él ott egy állattartó.
Van egy embere, aki kapóra jöhet.
Megér egy kitérőt? Mert nincs vesztegetni való időnk.
Kedvelni fogod.
Más bolygón jártál már?
- Nem. - Mit csináltál a farmon?
Én felügyelem az aratást, a vetést, magot katalogizálok,
- és figyelek… - Most jobb, ha kapaszkodsz!
Ohó!
Üzeneteket küldesz a csatahajónak.
Igen.
Helyzetjelentéseket, hogy tudják, hogy minden terv szerint megy.
Most már velünk vagy?
Úgy tűnik, igen.
Ha nincsen ellenedre.
Itt van! Megtaláltuk. Gyertek!
- Állatok és kötelek kellenek. - Igen.
Lássuk, ki tudjuk-e húzni.
Mit mondott, mióta van itt?
Két évszak óta.
Gyerünk!
Mindenki fogja meg a kötelet!
Fogd meg!
Mehet?
Húzd!
Éljen! Igen! Szép munka!
A fenébe!
- Jól vagy? - Nem fog menni.
- Ezekkel a szerszámokkal nem. - Akkor hagyd.
Pihenned kell. Már órák óta próbálkozol.
Nem érted.
Ha nem javítom meg, nem lesz fegyverünk. Pedig szükség lesz rá.
Bárki láthatja, hogy mindent beleadtál.
Kora harcosokat hoz nekünk.
- Talán nem kellenek a hajó fegyverei. - De, mindenre szükség lesz.
Láttam mire képes az a hajó és a legénysége.
Hogyha…
Ha…
Nincs semmi baj.
- Megjavítottad. - Nem én voltam.
Jimmy.
Nahát! Csak nem a saaldoruni fattyúhoz van szerencsém?
- Mi szél hozott téged erre? - Hiányzott a mosolyod.
- Még megvan az a megláncolt férfi? - Tarak? Igen.
Tovább törleszti az adósságát.
Még pár tucatnyi évszak és kvittek leszünk. Miért érdekel?
Beszélhetünk vele?
Talán neked is megérné.
Hát, ha ezzel lehet pénzt keresni…
De nem akarok bajt.
- Mi sem a bajt keressük. - Akkor jó. Kövessetek!
Hé!
Hé, Tarak!
Az idegenek beszélnének veled.
- Miért került lánc a bokádra? - Hibát hibára halmoztam.
- Hordtál már egyenruhát? - Úgy érted, melyik oldalon harcoltam?
De ha a Szülőbolygó elleni bűnökkel vádoltok, azt beismerem. Vele intézzétek.
Nem, mi nem ezért jöttünk.
Egy kisebb faluból érkeztünk.
Fel akarunk fogadni pár harcost,
hogy kiképezzenek és megvédjenek minket a Szülőbolygó egy seregétől.
Nem állhatom a Birodalmat. Ez köztudott.
Ugyan harcolnék értetek, de tartozásom van és köt a becsület.
Mennyivel tartozik?
Ööm…
Háromszázezer daram kárpótol az elszenvedett kellemetlenségért.
- Jaj, te gazember! - Közel sincs ennyi pénzünk.
Nincs pénzetek.
Hát én imádok hazardírozni.
Helyben vagyunk.
Mit javasolsz?
Ha Tarak be tudja törni ezt a lényt, elfelejtem az adósságát.
De ha nem sikerül…
akkor béklyó kerül a bokátokra.
Ez a tét.
Hol vagytok már?
A Samandrain nyertem a lényt, szerencsejátékkal.
Képes vagy rá?
Igen. Képes vagyok.
Ne hagyd, hogy ezt csinálja!
Engedjétek el!
Darabokra tépne!
Engedjétek el, és menjetek!
- Gyerünk! - Ahogy akarod. Elengedni!
Nem foglak bántani.
Távol vagy az otthonodtól, akárcsak én.
Nézd, te és én hasonlítunk.
Bántottak minket, elárultak,
eljátszották a bizalmunkat.
Mindketten ismerjük a félelmet.
És a legnagyobb félelmünk…
…hogy szembe kell néznünk önmagunkkal.
Ez az!
Mutassuk meg nekik, hogy nem félünk!
Mutassuk meg, hogy többek vagyunk a béklyóinál!
Nyugalom, menjünk!
Ott van.
Semmi baj.
Hickman! Elégedett vagy?
Ezzel kvittek vagyunk.
Bánj vele jól.
Hó!
Ne! Hé!
Ne!
Jó kislány!
Tarak! Menjünk!
Ez megérte. Van még más is, aki útba esik?
Talán van még pár ötletem.
Ah.
Szabad!
Ó! Cassius vagy. Jó.
Csatlakozol?
Köszönöm, uram. Csábító ajánlat.
De sürgősebb teendőim vannak.
Érkezett egy üzenet a kopóktól.
Kérik, hogy találkozhassanak velünk.
Úgy tűnik, hogy elfogtak egy lényt,
akinek fontos információi vannak a felkelőkről,
Véresbárdú Devráról és az öccséről.
Jó!
Hát, ez…
Ez kiváló, Cassius!
Értesíts, ha megérkeztek!
Igen, uram.
Hálás köszönetem.
- Azt még megeszed? - Nem.
- Biztos? - Igen. Vidd csak.
Meddig kell még itt várnunk?
Nem lazítanál? Csak nemrég üzentem.
Ne aggódj, eljön.
Az időnket vesztegetjük az ücsörgéssel.
Minél tovább várunk, annál később tudjuk kiépíteni a védelmünket.
Engem kerestek?
Hát, az attól függ.
Te vagy az, akit Nemezisnek hívnak?
- Én vagyok. - Látod? Mondtam, hogy megtalálom.
Lassan elkezdhetnétek bízni bennem.
Nemezis! Nemezis, kérlek, elraboltak egy lányt.
Harmada volt. Teljesen megőrült. Megölt egy biztonsági őrt.
Sikerült bekerítenünk, de fenyegeti a lányt, és nem tudunk…
Vezess oda!
Hé, szépfiú!
Szóval, mi a meló?
Van egy falu egy Veldt nevű kis holdon. Azt képviseljük.
Félő, hogy teljesen ki fogja irtani őket a Szülőbolygó egy serege.
Ezért harcosokat toborzunk.
Hogy segítsenek megvédeni minket.
Ezt a maroknyi embert viszed magaddal a Birodalom tisztjei és katonái ellen?
Így van.
Nemezis!
Akkor tudod, hogy öngyilkosság.
Mi? Azt mondta…
Ne! Mármint, nézd…
Mi úgy látjuk, hogy ha tudod… Sikerül megtalálni a megfelelő embereket,
- akkor talán esélyünk lehet. - Csatlakozom…
Ha esélyem lehet rá, hogy a vérét ontsam a Birodalom tisztjeinek.
Arra jó esélyed lesz.
Jó.
Odabent van.
- Nemezis, kérlek szépen… - Fogjátok le!
Segíts neki! Kérlek!
Maradj ott!
Csak beszélni akarok. Ez minden.
Tényleg zaklatott vagyok, ez igaz.
De ostoba nem.
Tudom, hogy a gyerekért jöttél.
- Igen, így van. - Őt nem kaphatod meg.
Ez most az enyém.
Van egy anyja, aki visszavárja őt.
Akinek hiányzik.
Valóban?
Mit érdekel egy anya fájdalma? Az enyémmel sem törődik senki.
Látod ezt a helyet?
Ez volt az otthonom, mielőtt eljöttek.
Ezer nemzedéken át.
Szívd be a levegőt!
Megmérgezi a testemet.
Elgyengíti a tojásaimat, és most az én gyermekeim túl betegesek, hogy kikeljenek.
Mi van az én fájdalmammal?
Igazságot kell tenni!
Megértem, de annak nem ez a módja.
Nem ugyanaz igazságot tenni és bosszút állni.
Tényleg?
Nem olyan biztos.
Ismerem az anyák fájdalmát.
Tudom, milyen magányos fájdalom.
De nem bánthatod a lányt.
Nem fogom hagyni.
Elhiszem, hogy te is átérzed.
De értsd meg, hogy… megölöm a gyermeket.
És tovább gyilkolok, amíg minden anya a megbánás könnyeit nem hullajtja,
amiért eljött a Daggus bányáiba.
Maradjatok!
Gyere!
Menjünk!
Vissza!
Gyere!
Hú… Hát ez… Lenyűgözött.
Ne ünnepeljétek ezt, mert nincs benne becsület.
Könnyen végezhetné bármelyikőtök ugyanígy, egy elfeledett világ csatornájában.
A bosszú nevében…
Jobb, ha ezt eszetekbe vésitek.
Az álomban udvarmesterévé tett,
és helyet adott az uralkodói házában.
És mindannyian tiszteltek engem.
Mert én ittam az igaz hit kelyhéből.
És ez felszabadított.
Ez a férfi tudja, hol vannak a felkelők?
Igen, uram.
Hát, hallgatom.
Elenged, ha elmondom, amit tudok?
Ígérem, hogy szabad leszel.
Egy évszak óta nem láttam Véresbárdú Devrát.
De akkor a Sharaanon voltak, egy király védelmezte őket.
Levitica.
Folytasd!
Ennek már egy ideje, de ott voltak.
Kérdezze őt, Leviticát!
Úgy lesz, köszönöm.
Megállapodtunk!
Igen, meg.
Szabad vagy!
Boncoljátok fel az agyát, hátha kiderül még valami információ.
Majd meglátogatjuk Levitica királyt.
- Igen, uram. - Az úti célunk a Sharaan.
Gyerünk!
Rendes volt tőled, hogy bementél.
- Csak segíteni próbáltam. - De ez nem mindenkinél ösztönös.
Nálad igen. Otthon megvédted Samet. Habozás nélkül.
A kedvességért érdemes akár meghalni is. Ebben hiszek.
Nem mindig volt így.
Mondtam, hogy számtalan világon harcoltam.
A győzelmeim híre eljutott az apám fülébe is.
És a királyéba.
Hűséges szolgálatomért cserébe
előléptettek a királyi család elit testőrségébe.
Az apám intézte úgy, hogy találkozzunk.
Nem sejthettem, hogy többről van szó.
Az a megtiszteltetés ért,
hogy én lehettem Issa hercegnő testőre.
Egy régi királynő után kapta a nevét, ő volt Issa,
az Életadó.
Az ősi történetekben úgy mondták,
hatalmában áll életet adni.
Mítosznak tűnt vagy metaforának,
ami ellensúlyozza a több nemzedéknyi háborút és hódítást…
de ezek a mesék megragadták az emberek képzeletét.
És úgy hitték, hogy a hercegnő, az én hercegnőm hasonló erővel bír.
Több alkalommal láttam olyasmit, amire nem volt magyarázatom…
Amik miatt úgy gondoltam, hogy ő más…
Különleges.
A király egyszer azt mondta…
Bartholomew sosem ismerné be,
de a tizenkettek rendje segítségre szorul gondoskodás terén.
Örülök, hogy téged bíztak meg a hercegnő védelmével.
Kedvel téged.
- Ő mondta. - Ó.
Igen, azt mondta, te más vagy, mint a korábbi, mogorva testőrei.
És időnként mosolyogni is szoktál.
Elnézést, ha túl közel kerültem hozzá, Nagyuram,
de Issa különleges lány.
És nehéz a szerepemhez illő távolságot tartani, mert olyan kedvesen bánik velem.
Arthelais, kérlek, nem kell bocsánatot kérned.
Jó, hogy barátok vagytok.
Hiszem, hogy királynőként…
Olyan könyörülettel bír, ami belőlem kiveszett
a háború hosszú, nehéz évei alatt.
Hogy elhozza egy szebb kor hajnalát.
És a barátságunk megóvja őt.
Hittem benne.
A kedvességében.
Hittem abban, hogy ő megmenthet minket.
Igen, Castor és Pollux ikerholdjai.
Az egész galaxisban hallottak az itteni harci látványosságokról.
Csak a legkeményebb harcosok jönnek ide.
És az a férfi?
Ránézésre elmenne tábornoknak.
Aha… Igen, ő lesz Titus.
Tábornok!
A tábornok nincs itt.
Ő többé már nem harcol.
- Vagyis legyőzték? - Nem a kolosszeumban.
Ő másfajta harcot vív. Saját magával.
A déli kapunál találjátok meg.
Te! Mutasd meg!
Kövessetek!
Köszönjük.
A nagy Titus tábornok.
Köszönjük.
Ő az?
Biztos, hogy ez jó ötlet?
Mosdassuk meg és józanítsuk ki.
Igen, az segít. Gyere!
- Felsegítjük. - Gyerünk!
Mi a… Mi a fenét…
Mocskok. Ti gyávák!
Mind gyávák vagytok. Gyáva nyulak.
Megöllek titeket.
Mind gyávák vagytok.
Hol a bátorságotok?
- Ezt mégis mire véljem? - Neked minek tűnik?
Menj a pokolba!
Elég volt. Köszönjük.
Te parancsoltál régen a keleti seregeknek?
Nem te vagy Titus tábornok, az ártatlanok védelmezője?
Az elnyomottaké? A legenda?
Nem tudom, miről szövegelsz itt nekem.
Csak egy koldus vagyok. Nem tudom, ki ez a tábornok.
De biztos egy pöcs.
Szerintem te vagy az a pöcs.
Talán réges-rég az voltam.
Miért nem tudtok egyszerűen békén hagyni?
Mert muszáj abban bíznom, hogy az a réges-régi tábornok áll előttem.
Ugyan mit akarsz tőlem?
Az embereim meghaltak!
Unom, hogy újra át kell élnem, minden egyes nap.
A kolosszeumban a dühöm istenné tett.
De ez már elszivárgott.
Ez az üveg! Csak ez segít feledni azt a poklot.
És most kérlek, menjetek! Hadd legyen békés halálom.
Nem hinném, hogy itt kéne meghalnod, tábornok.
Ne nevezz így.
- Már nem illet meg ez a rang. - Teszek neked egy ajánlatot.
Esélyt kaphatsz a megváltásra.
- Számomra nincs megváltás. - Nincs időm önsajnálatra!
Mi van azokkal, akiknek egykor parancsoltál?
Mi van velük?
Ha a megváltásban nem hiszel,
mit szólsz a bosszúhoz?
Egy kis türelmét kérem,
de biztosíthatom, hogy Devra tudja, hogy megérkeztek.
Hamarosan kiderül, hogy mikor fogadja Önöket.
Köszönöm, nagy Levitica király.
Várjuk az érkezését.
Na?
Mit mondott?
- Elmondták, hogy én vagyok az? - Légy türelemmel.
Eljönnek.
Látod azt, ott fönt?
A Samandrai rendszer.
- Ismered az égboltot? - Egy részét.
Én láttam a Samandrait. Tényleg gyönyörű.
Az őseim arról a bolygóról származtak. Ott születtem.
Miért nem tértél vissza?
Mert nincs hova visszatérnie.
Aki nem halt meg, az most a Szülőbolygó rabszolgája.
Te hogy élted túl?
Azt mondtad, aki harcolt, az jutott ilyen sorsra.
Te nem harcoltál, igaz? Elszöktél.
Nem mertél szembenézni velük.
Ó, remek. Sikerült egy gyávát is beválogatni. Hasznos lesz.
Igaz ez, nagy ember?
A sok izom mögött egy gyáva szív lapul?
Legalább most van mersze együtt harcolni velünk. Pilóta.
Az is csoda, ha talpra tudsz állni, te részeg fattyú!
Hohó! Fiúk! Légyszi, ne csináljátok! Kérlek.
Nézzétek!
Darrian, Devra. Üdv!
Már vártak rátok. Őszinték a szándékaik.
Farmer! Miért léptél kapcsolatba velünk erről az azonosítatlan hajóról?
Reméltem, megvan a kölcsönös bizalom a múltkori eset után.
Csak gabonát vettünk a harcosainknak.
Annak, hogy kivel és mivel kereskedsz, nem sok köze van a forradalomhoz.
Világos.
Az, hogy idejöttetek, veszélyt jelent ránk és a jótevőnkre nézve.
De már nincs szükségünk a gabonátokra.
Elég nekünk Levitica király vendégszeretete.
Szóval azt javaslom, távozzatok.
- Most azonnal. - Nem gabonát akarunk eladni.
Gunnar faluját felkereste egy hajó, és pusztulással fenyegeti.
Harcosokat toboroztam,
és a szavamat adtam, hogy velük együtt megvédem a farmereket.
De fogytán van az időnk.
Mi? Egy maroknyi ember egy hadihajó ellen?
Emiatt jöttünk. Nektek van hajótok is.
Veletek jó esélyünk lehetne.
És persze, tudnánk fizetni a megmaradt terménnyel.
Másunk nincs.
Álljunk ki A Király Tekintete ellen?
Ez öngyilkosság.
Azt a hajót nem semmisítheti meg pár tucatnyi vadász.
Az a hajó és legénysége világokat pusztít el.
Sajnálom, de lehetetlen.
Nem tudom, milyen megpróbáltatások értek.
De látom a szemedben, milyen kínnal jár a forradalom.
Igaz. Ez a férfi itt nem forradalmár, csak egy egyszerű farmer.
De üzlet ide vagy oda,
ők azért gürcöltek a puszta kezükkel, hogy ti jóllakhassatok.
Mindannyian!
És amiatt az ügylet miatt
most az ő falujukat fenyegeti Noble admirális,
amíg kutatja a ti felkeléseteket!
Akár el is menekülhetnél, de úgy döntöttél, maradsz és harcolsz.
Értem.
Veletek tartok.
- Köszönöm. - Öcsém! Egy szóra.
A kevés győzelmünk, amivel büszkélkedhetünk, mind a taktikán múlt.
Nem ütközhetünk meg velük egy az egyben.
Ha a farmer ránk talált. akkor Noble sem járhat messze.
És nem hagyom, hogy egy újabb világ elessen a nevünkben.
És mi lesz az embereiddel?
Nekik kell dönteniük.
Ezek az emberek nem fordulhatnak senki máshoz.
Ide jöttek segítséget kérni,
hogy megállíthassák a Szülőbolygó egy csatahajóját.
Nem az ilyen ügyekért harcolunk?
Nem olyanok, mint akik egykor mi voltunk?
Ha nem segítünk ezeknek a farmereknek megvédeni az otthonukat,
akkor a forradalom mit sem ér.
Ki hajlandó
önszántából meghalni azért, amiben hiszünk?
Ahelyett, hogy pajzsként használná?
Milius!
Miért nem lepődtem meg?
Ki gondoskodna róla, hogy épségben visszatérj, ha nem én?
Köszönd meg Leviticának, és hagyjátok el a bolygót!
Nővérem, te vagy a forradalmunk szíve.
Dobogj tovább!
Talán mégsem öngyilkosság.
Miért lenne hajlandó segíteni?
Véresbárdú? Te talán furcsállod?
Rövidlátó lépés.
Ezzel csak meggyengíti a…
mindegy, hogy milyen szót használunk rá,
az ellenállást, a felkelést…
És miért, Kora?
Hogy kiirthassa őket egy csatahajó?
A bűntudat nagy erővel bír.
Áh, a bűntudat, a becsület gyenge pontja.
Azt hiszem, egyszer nekem is volt.
Becsületem.
Nem hihetetlen?
De igaz.
Mert hát legyünk őszinték,
van még tíz, legfeljebb tizenöt évszakom, mielőtt rossz embert rabolok ki
és halálra szurkál
valami kutyafejű rohadék egy kocsmai verekedésben.
De igazából a te hibád.
Miattad akarok becsületes ember lenni.
Ha több ellenállód lenne, nem lenne ilyen égető szükséged rám.
Kész vagy velünk harcolni?
Ha így könyörögtök…
Kai, nem könyörgünk.
Ha már ilyen szépen kéred.
Ha már megengeded.
Húha!
Azért van egy kis probléma.
A cucc a raktérben.
Gondivában várnak rá a vevők, és nem épp a türelmükről híresek.
Talán érdemes lenne felhagynom a tolvajélettel,
mielőtt letámadnánk egy csatahajót.
Az alku szent dolog. Még egy ilyen rohadéknak is.
Beállítom az útvonalat és szólok, hogy megyünk.
Basszus! Akkor most már jó fiú vagyok?
Könyörgök…
Kérlek, az igazat mondtam.
Nem tudok többet ennél.
Hát, az igazság az,
hogy befogadtátok a Szülőbolygó ellenségeit.
Segítő kezet nyújtottatok nekik,
mert ezt diktálta a becsületetek és irgalmatok.
A civilizációnk emiatt virágzott tízezer éven át.
Mert a becsület és az irgalom volt a két legfőbb alappillér.
Igen, becsület és irgalom.
Látod ezt?
Az a hajó A Király Tekintete.
A neve néhai atyánk előtt tiszteleg.
Szóval…
A becsületet megértem…
az irgalmat viszont nem.
Királyunk irgalommal volt egy magadfajta külvilágihoz,
és cserébe lemészárolták.
A hajó neve emlékeztet minket e jóságos tekintet erejére,
amit elorzott az irgalom.
És emlékeztet, hogy ha isten akaratából egy nap ránk vetül a tekintete,
akár csak pár röpke pillanatig,
örökre megváltozik az életünk.
És a mai napon rád vetül.
Megkezdjük a bombázást.
Feltöltve.
Célpont bemérve.
Megerősítve.
Tüzet nyiss!
Feltöltve.
Tűz!
- Feltöltve. - Tűz!
Uram, üzenetet kaptunk az egyik kopónktól.
Hamarosan utolérik a Véresbárdúakat.
Hah!
Végre valami jó hír!
Készítsék elő a hiperugrót!
Személyesen fogom elkapni az áruló kutyákat.
A Király Tekintete milyen parancsot kap, uram?
Amint felégették a bolygót, találkozunk,
kiderítjük pontosan merre található a többi felkelő,
és végleg kiirtjuk őket.
Igenis, uram!
Noble admirális hajója megkezdheti a leválást.
Igenis, parancsnok! Megkezdjük a műveletet.
Jó vadászatot!
Köszönöm, Cassius.
Abban a másik életben, az időn túl,
én már szabadon letérdeltem a gyermekisten előtt.
A kedvesség lágy fénye vetült arcomra,
és a leány gondterhelt főmre helyezett egy koronát,
hogy tisztában legyek saját nemességemmel.
Ennek tudata biztonságot adott.
Így kimutattam előtte fájdalmamat.
Néztem, ahogy nekem szánt könnyek gyűlnek szemében.
És akkor először,
megláttak engem.
Arcomra hullatott könnyei megáldottak.
És éreztem, ahogy szétárad bennem a béke.
Kai ezeket a ládákat mondta.
Hát, itt van az egyik.
Hé! Csak vigyétek a szürkéket, meg vannak jelölve.
És az istenért, ne nézzetek bele! Még csalódnátok bennem.
Hahó!
Hova vigyem őket?
- Van ott egy hely, a híd mögött. - Jól van.
Hé, vigyétek a híd túloldalára!
Pakoljunk ki, aztán tűnjünk el erről a kőszikláról.
Örömmel hagyom hátra ezt az életet.
Ezt még nem szállították le.
Pilóták!
Amint letettétek a hajótokat, próbáljatok üzemanyagot szerezni!
Ti ketten meg őrködjetek odafentről!
Hogy állunk?
Minden készen áll.
- Jó, akkor kezdjük! - Igenis!
Tőlünk mehet.
Ez nem lehet.
Térdelj le!
Szerintem ne most akarj hősködni.
Mikor?
A Veldten. Providence-ben. Amikor először hallottam a sztoridat.
Gondoltam, a lázadó lelkületed segíthet begyűjteni pár célpontot.
Például Tarakot.
Leigázták a világát.
És ott volt Nemezis.
Lemészárolták a családját.
De Titus tábornok,
van róla bármi fogalmad, hogy ő egymaga mennyit ér?
Alig várták, hogy bosszút állhassanak, legyen az bármilyen jelentéktelen is.
Még ha csak egy zsák gabonát is kapnak érte.
És ott voltál te, Kora.
Vagy hívjalak Arthelaisnak?
Te voltál a főnyeremény.
Tudod, mit tett a Szülőbolygó a világommal?
Nem csak megsemmisítették,
megkínoztak minden férfit, nőt és gyereket.
Még kapaszkodtak az életbe, de ők fentről hamuvá égették a bolygót.
Mit tanultam meg akkor?
Hogy sose álljak a történelem rossz oldalára.
Azt hiszed, hogy mi ezt tesszük?
Nem.
Olyan oldalra álltál, ami be sem kerül a történelemkönyvekbe.
Mi lett a becsülettel?
Tényleg, mi történt vele?
Te szemétláda!
Milyen díszes kompánia!
Ez már igen!
Véresbárdú!
Ő vezeti a felkelést,
amiért A Király Tekintetét egy galaktikus porfészekbe küldték.
Már vele helyet kaphatok a szenátusban.
És kár lenne elhallgatnom,
hogy egy királyi sarj társaságát élvezhetjük.
Tarak Decimus!
Vagy mondjak inkább Tarak herceget?
Titus tábornok!
Őt nem kell bemutatnom, ugye?
Mindenki tudja, mit tett a sarawui csatában.
A farmer.
A nagyravágyó farmer.
Tudod, büszke vagyok rá, hogy engem nem lehet meglepni.
Erre, tessék!
Tudom, hogy a többiek miért vannak itt, de te?
Mit reméltél, amikor mindent eldobtál egy ügyért, ami hamvába holt?
Áruld el!
Igen.
A legendás kardforgató, akit csak Nemezis néven ismerünk.
Egymaga végzett 16 magas rangú birodalmi tiszttel
és a testőri különítményeikkel.
Csak azért, hogy megbosszulja kardélre hányt gyermekeit.
Ah!
Nocsak, orákulum fémpengék!
Hosszú ideje próbáltam szerezni magamnak egyet.
Áruld el, hogy éred el, hogy ragyogjanak?
Kitépem őket a kezedből.
És a segítségükkel elválasztom a fejed a testedtől.
Narancsszínnel izzanak majd, mint a Byeol kohójának tüzei.
Hát persze.
Már ott is ismerős voltál nekem, abban a koszos faluban.
De ebben a hétköznapi társaságban,
itt a világegyetem leghírhedtebb szökevénye,
a Sebejtő. Arthelais.
Tudod, mit tettél most értem?
Azzal, hogy tálcán nyújtottál át mindenkit?
Amikor közszemlére teszem a holttesteiteket,
a Birodalom hőse leszek.
Dalokat írnak a bátorságomról.
Mondjuk, a melót én végeztem el.
Ne húzzuk tovább az időt.
Bénítva szállítjuk őket, nehogy valakinek ötletei támadjanak!
Állj fel! Még meg kéne tenned valamit.
Jól van, jól van!
Ha jól játszod ki a lapjaidat, legalább te élve megúszod ezt.
Annyi a dolgod, hogy meghúzod a ravaszt,
ez az életben maradásod ára.
Nem.
Nem teszem meg.
- De, megteszed. - Ez őrület.
Nem fog gondot okozni, ugye?
Először tűzharcban találkoztam vele. Tudja, mit csinál?
Elbújik a nő szoknyája mögé.
Meghúzza magát, amíg ő elvégzi a piszkos munkát.
- Beteg vagy! - Te pedig gyáva.
Csak annyi a dolgod, hogy meghúzod a ravaszt.
Tudom, hogy szerelmes vagy belé.
Kora!
- Úgy sajnálom. - Képes vagy rá.
Ne!
Ah!
Pilóták! A hajókhoz!
Válaszd le! Mennünk kell!
Hühű!
Hát ez remek!
Az életüket adták értünk.
Mert hittek az ügyükben.
Mi másért érdemes meghalni?
Kár, hogy én túléltem.
Tudok egy s mást arról,
mekkora bűntudattal jár, ha mindenki meghal, aki veled harcolt.
Mostantól tisztelegj mindig az emlékük előtt…
hordozd őket.
Áh!
Uh!
Ma csapást mértünk a Szülőbolygóra ezen a helyen.
Bűnözők, senkik álltak ki a háborús gépezet ellen.
E kis léptékű, de dacos tett hangot adott az elnyomottaknak!
Itt most nem csak egy pöcsfej tiszt hullott el az embereivel.
Ezzel valami elkezdődött!
Most mit fognak tenni?
Az Imperium katonái nem a bátorságukról híresek.
Az admirális halála után kötelesek hazatérni a hajóval.
Az jó.
A fizetséget ugye megkapjuk?
Ez volt az alku.
Ott vár rátok a Veldten.
Köszönjük, Gunnar! Sosem bíztam abban a pilótában.
Mind hálával tartozunk.
Megmentett.
Áh! Köszönöm.
Ah! Gyertek!
Igen.
Azon tűnődtem,
hogy igaz volt-e, amit halott fejvadász mondott.
Hogy te vagy Arthelais.
Kai egy hazug tolvaj volt, aki hátba döfött minket a profitért.
Van még kérdésed, tábornok?
Nem vagyok tábornok.
Hé! Látjátok?
Ott!
Az az otthonunk.
A falu.
Otthon.
Sose tudtam hova tenni ezt a szót.
Szinte már kár, hogy megölted azt a rohadt Noble-t,
és nem kell harcolnunk.
Mert ez egy gyönyörű hely a halálra.
Tényleg az.
Menjünk!
Készítsük elő a kapcsolatot!
Balisarius már készenlétben áll.
Uram, előbb nem kéne stabilizálnunk?
Nem, nem várakoztatjuk meg a régenst.
Neurolinket!
Összeköttetés kész.
A kapcsolat aktív.
A jel erős.
Küldjétek át!
Milyen érzés beszívni a hideg levegőt? Hm?
Mester!
Roppant megtisztelő ez a kegyes audiencia.
Igen.
Halljam, mit értél el!
Megtaláltam.
A gyűlölt Arthét,
aki hidegvérrel megölte a legféltettebb kincsünket.
Ha csak kimondom a nevét, az is olyan, mintha mérget nyelnék.
Megtaláltam Arthelaist.
Biztos, hogy ő az?
Igen, nagyuram.
A kegyvesztett Titus tábornok és Véresbárdú Darrian is vele volt.
Hamarosan elfogjuk őket.
A világainkat egyesíteni fogja az öröm.
Nem csak azért, mert kiirtottuk ezt a szánalmas felkelést,
hanem mert győzni fog az igazság, az etnikai tisztátalanság,
a szörnyeteg, a Sebejtő, mindannyiunk ellensége felett.
Mondd csak, parancsnok,
mihez is kellene kezdenem veled?
Talán el kéne halmoznom dicséretekkel?
Ígérjek dicsőséget?
- Uram, azt gondoltam… - Pontosan mit?
Hogy aki megölte a királyt és királynét, és a gondjaira bízott Issa hercegnőt,
hidegvérrel,
aki a háborúzás történelmének egyik legveszélyesebb és legismertebb harcosa,
tagja lett egy kibontakozó felkelésnek?
Talán örülnöm kellene? Mondd csak!
Örüljek, hogy szövetkezett vele a zseniális stratéga, Titus tábornok?
Azt gondoltad, hogy örömmel fogadom majd a hírt?
Uram, karnyújtásnyira van.
Hadd hozzam el a fejét!
Igazság szerint, inkább neked kellene tartanod a fővesztéstől.
De örülök, hogy elhozattalak ide.
Így személyesen mondhatom el, mit fogsz csinálni.
Teszel róla, hogy írmagja se maradjon a felkelésnek.
A lányomat pedig élve kell elfognod.
Hozd vissza nekem az én drága gyermekemet!
Hogy aztán keresztre feszíthessem a szenátus színe előtt.
Ezt a mítoszt még csírájában el kell fojtani.
Hogyha kudarcot vallasz,
akkor az, akinek a nyilvános kivégzésébe
egytől egyig beleborzonganak a szenátorok,
az, akinek a sikolyai a márványcsarnokokban visszhangzanak majd,
te magad leszel.
Életben maradt?
Nem tudom. Nincs se szívverés, se agyi működés.
Ne finomkodj vele!
Állítsd maximumra!