Igrajo:
DrSi Partis predstavlja ODPADLO SADJE
Režija:
Greva?
Pazi, kam stopiš.
Pozabila sem, kako čudovit je ta kraj.
Poglej, kako lepo izgleda.
Kje so vse preklete rože? –Kaj?
April sem naročil, naj kupi nenormalno veliko rož.
Ne vidim niti ene preklete rože. –Pusti to. Krasno je.
Ne, nisem si tako predstavljal.
Kaj, za vraga … Ne!
Kasneje jo bom ozmerjal. –Ne!
Ljubica … –Ne. –Sleci ta oblačila.
Ne, najprej razpakiraj. Prosim.
Najprej razpakiraj. –Zakaj?
Ker sem fina dama in sem raje v spalnici kot v dnevni sobi … Ne!
So se vsaj potrudili, da napolnijo hladilnik?
Preverila bom.
Razpakiral bom kovčka.
Ne vidim smisla pomočnice.
Notri je mleko, ki mu je potekel rok uporabe.
Super. –In odprt pomarančni sok.
Ali nisi povedal April, da prideva?
Ljubica, ali nisva rekla, da ne bova kričala čez hišo?
Prav.
Ni važno, to bova morala storiti sama …
Ni hrane?
Ljubica! Halo?
Ljubica!
Se mi ne oglasiš, ker sedaj jaz kričim
ali ker me ne slišiš? Prekleto!
Usedi se na kavč.
Ne hecam se.
Kaj pa, če najprej izpustiš mojo ženo?
Izpustil jo bom, ko sedeš na kavč!
Ne bova se pogajala. Sedi.
Dobro. –Nočem ji škodovati.
Sedi!
Sedim. –Dobro. Sedaj pa še ti sedi.
Ne tukaj. Sedi tam.
Nočeš me zajebavati. Se razumemo? Ja ali ne?
Govori z mano. Kaj hočeš?
Denar? Si to želiš?
Lahko ti ga pripravim. Nikomur nočeš škodovati.
Nisi tak tip.
Že veš, kakšen tip sem?
Res?
Ne, samo sprašujem, kaj hočeš. Pomagal ti bom.
Kaj delaš?
Prosim te … Imava denar. –Poskušam sodelovati s tabo.
Poskušam sodelovati. –Nihče ne bo izvedel …
Zvezal ti bom noge in ne boš se premaknila.
Ni naju treba zvezati, nikamor ne bova šla.
Si bil zaposleni? Gre za to? –Ne delajo vsi zate.
Mora biti tako tesno?
Prosim, ustavil mi boš krvni obtok.
Hej! Roke iz žepa!
Dajta mi mobilni telefon. Oba. Dajta ju na mizo. Vzemita ju ven!
Daj ga na mizo. Ti tudi.
Mobitel. Ven. Daj ga na mizo.
Dobro.
Je to tvoj edini mobilni telefon? –Ja, to je moj edini.
Res?
Sigurno? Naj preverim? –Že prav!
Izvoli.
Bravo. Zdaj moram pregledati še njeno torbico.
Vidiš, kaj si naredil?
Tega ti ni treba narediti. –Ni mi bilo treba, zdaj moram.
Kako se to odpre?
Kako se odpre? Je kakšna fora?
Ne! –Imaš prekleto zaponko.
Sem že. -Dobro.
Očitno hočeš denar. Kajne?
Rad bi ti dal denar, v redu?
Tukaj imam shranjenega nekaj denarja.
Tako je, imava ga nekaj za nujne primere.
Ja, za nujne primere.
Redko sva tu, zato bom rabil nekaj časa, da se spomnim, kje je ta prekleti denar,
ampak ga bom našel in potem boš lahko odšel.
Našel sem tvojo uro, tvoj Rolex. –Ja, vidim.
In nekaj denarja v votli knjigi.
Verjetno ga je še več. –Imava ga.
Če ga je še več, mora biti v kabinetu.
Lahko vstanem in te odpeljem tja?
Počasi.
Si v redu, ljubica? –Nič ji ni.
Lahko jo izpustiš. Pojdi.
Slišal bom, če se premakneš.
Ne bo se premaknila.
Vse bo v redu, samo počakaj tam.
Vem, da smo nekje namestili skrivni predal.
Ničesar ne poskušaj! –Ne bom.
Poskušam ti najti denar.
Zdi se, da veš, kdo sem.
Kako želiš, da te nagovorim?
Prej ko končamo s tem, bolje bo.
Poglej me.
Nekaj te bom vprašal in povedal mi boš resnico.
Imaš tu pištolo?
Ne.
Je to vse? Še kaj? –Ne.
Vidiš?
Daj mi to.
Pojdi.
Približno 5.000.
Ko seštejemo moj Rolex, denar, ki si ga našel v kabinetu,
in to, bi rekel, da si imel kar uspešno jutro v moji hiši.
Ostalega ne moreš vzeti ali pa ne moreš zlahka najti.
Torej to je to.
In imaš najina mobilna telefona, midva pa nimava stacionarnega.
Nimava stacionarnega telefona, nimava kamer.
Sosedov ni kilometre stran, in jih ne poznava.
Kot da te nikoli ne bi bilo tukaj.
Kot da sva prišla sem in so nekatere stvari izginile,
vendar ne dovolj za prijavo na policiji.
Daj roke za hrbet.
Ne bom.
Skloni se in položi roke za hrbet!
Samo pojdi že. –Me nisi poslušal?
Ja, slišal sem vse, kar si rekel.
Ne bom ti dovolil, da počneš, kar hočeš, takoj ko me ne bo več.
Ko odideš, bova vse pozabila.
Potrebujem prednost. –Nihče ne ve, da sva tu.
Ne verjamem ti, prekleto.
Pizda!
V redu, kaj zdaj?
Samo hodita.
V katero smer? –Ja, desno. Sem.
Kakšen je tvoj načrt? –Načrt je, da utihneš.
Hodi. Naravnost.
To ni načrt.
Tukaj.
Odpri vrata in vstopi.
Prosim?
Naju boš res zaprl v savno?
Je to tvoj načrt?
Naju zapreti v prekleti savno brez hrane in vode za več dni?
Še nekaj dni ne bo. Zaprl bom vrata.
Sčasoma se bosta prebila. To je edina rešitev.
Ne, ni mi do potenja.
Ne bom je prižgal. Vstopi.
Ne, moral boš uporabiti svoje možgane in se domisliti nečesa drugega.
Nočem te poškodovati pred ženo.
Dobro. Ljubica …
Ne bosta vedela, kdaj bom odšel.
Počakajta eno uro, preden poskusita izstopiti.
Ne razumeš, kaj ti hočem povedati. Nihče ne ve, da sva tu!
Na CES–u bi moral imeti govor,
vendar sem zadnji trenutek odpovedal, v redu?
Odpovedal sem, da bi jo presenetil!
Dal sem vse od sebe in spremenil svoj urnik zanjo!
In potem se pojaviš ti! –Za naju. –Kaj?
Za naju. –Ja, to sem rekel! Za naju!
Kar sem z veseljem naredil, da bi imela malo miru, prav?
Potem pa uživaj v miru.
Ubil ga bom, prekleto. Res ga bom …
Ubil ga bom … Prekleto!
Jebemti!
Dvomim, da je imel pištolo.
Dobro.
Jebemti!
Dobro.
Pohiti! Hitro. –Počakaj me!
Stojta!
Jebemti.
Stojta!
Pizda.
Odjebi! Pusti me! –Ujel te bom! Stoj!
Počakaj! –Kaj, za vraga?
Zmagal sem, dobil sem te. Stoj. Ne sili naju spet v beg.
Ujel te bom, kamorkoli boš šel. Samo ustavi se.
Ne! Počakaj! Ostani na tleh.
Ne zajebavam se! Pokliči jo sem!
Imam ga! –Ljubica!
Vrni se sem, takoj!
Ljubica! Imam vajino pištolo!
Čigava kamera je to?
Kako naj vem?
Si prepričan, da je bila kamera?
Ja, prepričan sem! –Ali pa je le majhen …
Kam vodi? –Nimam pojma.
Tudi sam dobro veš, da ko se nekaj digitalno posname,
če je bilo sploh posneto, pač nekje obstaja.
Nič ne moreš narediti. To ni supermarket,
kjer lahko vstopiš od zadaj in odstraniš trdi disk.
So zate vsi idioti?
Ne vsi.
Lagal si mi. –Ne lažem.
Na posestvu nimamo varnostnih kamer.
Kot to, da nimaš pištole?
Ko smo že pri tem, se dogovorimo o nekaterih pravilih za to pištolo.
Kaj to pomeni? –Ne vem, koliko izkušenj imaš z orožjem,
a če ga boš uperil v naju, ga uperi vame, se strinjaš?
V nikogar ga še nisem uperil.
Vem, rad bi le povedal, da veva, da imaš pištolo.
Nikamor ne greva.
In da preprečimo kakršnokoli zajebavanje
in nezgodice,
vklopi varovalko.
Vklopljena je.
Vidiš? –Dobro.
Brez nesreč. –Super, a vprašanje ostaja.
Kaj želiš, da naredim?
Situacija je ostala enaka. –Ni enaka.
Ne, če so posneli moj obraz, ne, če se moram skriti.
Misliš, da je pet jurjev dovolj? –Znesek, ki ga potrebuješ, se je spremenil.
Imam prav?
Vsi trije moramo najti rešitev.
Torej je odvisno od tega, koliko in kdaj.
Torej … Koliko?
Za kaj? Da izginem?
Začnem novo življenje? Zdi se, da bom moral, tako da …
Veš …
Sto petdeset tisoč dolarjev.
Kaj je smešno? –Sto petdeset tisoč?
Sto petdeset tisoč.
Misliš, da je to dovolj? –Potreboval boš več.
Če želiš neko razumno kakovost življenja.
Nekaj mi pravi, da imamo različne poglede na kakovost življenja.
Vsekakor imamo, zagotovo pa mislim, da 150.000 ne bo dovolj.
To boš v hipu zapravil.
Potem podvoji. Tristo tisoč.
Kje pa je tista neusmiljena pogajalka, ko sva sklepala predporočno pogodbo?
V glavnem …
Samo moje mišljenje. To je še vedno premalo.
Super, potem pa dodajmo ničlo.
Tri milijone.
Zakaj se smejiš?
Zdaj zveniš smešno.
Oprosti, ali nisi vreden nekaj milijard ali tam nekje?
Ne glede na znesek, ki ga omenjajo, ki je dejansko veliko višji,
to ne pomeni, da lahko dvignem rdeči telefon,
in kadarkoli dvignem toliko denarja, kolikor želim.
Tudi, če zahtevam tri milijone,
se ti ne zdi, da bo to vzbudilo sum, kar pa ti spet ni v interesu?
V redu, koliko je potem največ, kar lahko dobiš?
Koliko je maksimum?
Nočeš maksimuma.
Prekleto, hočem maksimum! Kako velik je?
Od nas sem edini, ki je že bil v sobi z več kot milijonom dolarjev.
Pri takšnih zneskih obstajajo določene omejitve.
Problem je, koliko ta denar tehta.
Koliko lahko fizično nesem?
Veš, koliko tehtajo trije milijoni dolarjev?
Koliko?
Natančne teže ne vem, kar ni bistvo.
Res bi moral razmisliti, koliko gre v eno aktovko …
Samo povej mi znesek!
Dobro? Samo povej … Kakšna …
Kakšna je številka?
Fanta, moram na stranišče.
Kaj?
Zdržala sem, dokler sem lahko.
Kako bomo?
Počakaj.
Ta zavesa ostane odgrnjena.
Počakaj, kaj? Tako ne morem.
V čem je problem? –Zasebnost?
V redu, obstaja načrt B.
Izberi kotiček dnevne sobe in opravi svoje. Vseeno mi je.
Mamljivo.
Dobro.
Tako.
Ja.
Zakaj jaz?
Poleg očitnega razloga, zakaj si izbral mojo hišo?
Manj kot vemo drug o drugem, bolje bo. Se strinjaš?
To se mi ne zdi naključno. Kot da bi vedel, da ni kamer,
in kot da si pričakoval, da naju ne bo.
Pripravil si se.
Precej bolje.
Štiristo petdeset tisoč.
Zaokrožimo.
Okroglih petsto.
To se mi zdi smiselno.
Lahko, ampak problem je … –Spomnim se.
Če ne bom mogel odnesti dodatnih 50, jih bom pustil v tvojem bazenu.
Potem pa pol milijona.
Gremo po tvoj denar.
Dela!
Ostani tam, da te vidim.
Ne! Samo zvok! –Kaj? Ne zajebavaj …
Ko kličem preko računalnika, vedno vključim video.
Briga me, tokrat ga ne bo boš.
Si že kdaj koga poklical, da nujno potrebuješ petsto tisoč?
Ja, prejšnji teden.
Poslušaj, dal ti bom denar,
vendar bo potrebno nekaj prekletega premisleka.
Če pomočnico prosim za toliko denarja,
in ne pokažem svojega obraza, bo malce sumljivo.
Tukaj bom stal. –Odlično.
Točno tukaj. Če samo pomežikneš na način, ki mi bo sumljiv,
bomo imeli težave, v redu?
Zato brez praskanja po nosu, brez kod.
V redu, Matt Helm. Razumem.
Kdo, hudiča, je Matt Helm?
Dean Martin.
"The Silencers."
Nisi gledal?
Samo osredotoči se na to.
Ni važno.
April … –Zdravo! Nisem pričakovala tvojega klica.
Kaj je rekla o rožah? –Bolje, da mi ne omenjaš rož.
Prav.
Imam situacijo,
ki jo je treba rešiti hitro in diskretno. Prav? –Prav.
Želim, da mi sem dostaviš 500.000 $ gotovine.
Petsto tisoč v gotovini. Dobro.
Debbie se je vrnila.
Prosim? Ne glede na pogodbo o zaupnosti?
Utihni, moja žena je tukaj.
To je vse, kar lahko rečem. Kako hitro mi jih lahko dostaviš?
No … Jutri.
Jutri? –Ja.
Ne moreš danes? –Ne vem, kako.
Kako potem veš, da danes ne moreš?
Ura je že 15.30. Ko pripravim papirje, banka ne bo več …
V redu, prekleto! Potem pa jutri!
Kdaj jutri? –Jutri zvečer.
Jutri popoldne, prav? Naj bo jutri popoldne.
V redu, bom poskrbela za to.
Želim 400.000 v stotakih, ostalo v bankovcih po dvajset.
Samo ena torba, isti preiskovalec kot zadnjič.
Naj jo pripelje do ograje.
Potrditev mi pošlji po e–pošti do jutri opoldne.
Mi boš dala kakšen znak, da si slišala besede iz mojih ust?
Ja, zmenjeno. –Uredi to. Pizda!
Debbie, a?
Res si gospod.
Nič ne veš o meni.
Jebi se.
Brez nožev.
Naj zdaj klepetamo?
Govorita drug z drugim.
Nimata te navade?
Ne pod grožnjo s pištolo.
Saj ne, da te lahko vprašava po imenu.
Ali od kod prihajaš, kaj počneš ali si počel.
In zunaj je sončno, tako da vreme je pokrito.
Hobiji in najljubše barve so varna izbira.
Veliko sem bral o njem.
Toda ti si mi misterij. Ti začni.
Moja najljubša barva je črna. –Vidim.
Kakšno tetovažo pa si odstranjuješ s svojega stopala?
Bi lahko nehal gledati ženine noge?
Nič takega ni bilo.
Tetovaža ni bila nič posebnega?
Ena najgrših tetovaž vseh časov.
Vem, jasno si mi dal vedeti.
Ojej.
Nadaljujmo s tem.
Kako sta se spoznala?
Dragi …
Na dobrodelni večerji.
Cistična fibroza. –Mišična distrofija.
Ko sem bila še asistentka.
Razumem, bila si njegova asistentka.
Ne, samo asistentka. Kariera, ki jo izbere večina.
Razen če so obogateli ali ropajo ljudi po domovih.
Ali pa delajo za tvojega moža.
Delam z njim.
Prav? Vodim najino fundacijo, za katero sem dobro usposobljena,
saj sem delala za neprofitno organizacijo že pred faksom.
Verjetno je podobno, le da imaš zdaj kup denarja za igro.
Z ničemer se ne igram. To ni igra, v redu?
Ni mi treba utemeljevati življenjepisa, a nadzorujem gradnjo šol in bolnišnic …
Utemeljuješ svoj življenjepis.
Lahko omalovažuješ moje početje, vendar rezultati govorijo sami zase.
Morda dvomiš v moje motive,
a vsaj vem, kaj bom počela naslednjih pet let.
To ni čisto res.
Prevzela boš vlogo svetovalke, ko bova imela otroka.
Kajne, ljubica?
Ja, takšen je načrt.
Sem te jaz ali te je katero od podjetij kako užalilo? Sem naredil kaj narobe?
Res mislim, da me sovražiš.
Prekleto, ne razumem. Kako so lahko ljudje tako jezni name?
Kot bi se jezili na prekleto uro.
Če se jeziš na uro, si sam kriv, ne pa ura.
Bi se moral opravičiti,
ker sem napisal algoritem, ki je bil neizogiben,
in ki rešuje podjetja in izboljšuje življenja na stotine zaposlenih?
Sem rekel kaj smešnega?
Ja, smešno te je poslušati govoriti o izboljšanju življenja ljudi.
Ne počnem tega?
Veš, pravzaprav je prekleto preprosto.
Napihnjeno debelo podjetje umre in vsi izgubijo službe,
ali učinkovitejša različica tega podjetja preživi in ohrani nekaj delovnih mest.
Če karkoli,
ljudem pomagam najti nove, bolj trajnostne poklice.
Ti pa po drugi strani
si tukaj samo zato, da se obogatiš.
Pojma nimaš, zakaj sem tukaj.
Tudi ta denar ni samo zame.
Zate je itak nepomemben.
Denar, ki bi večini ljudi spremenil življenje.
Dvomim, da boš vse dal revežem.
Kaj je to? –Kako se ti zdi?
To je japonski vrt.
Povečana različica majhnih, ki jih imajo ljudje na svojih mizah.
Zadnjič sem prišel na idejo, da bi postavil ograjo, kot jo ima g. Miyagi.
Se spomniš?
Še vedno ne vem, kaj to pomeni.
Ograja, kot jo ima g. Miyagi.
V redu, fanta, katera je naslednja tema?
Kakšno sranje imata še tukaj, ki ga ne uporabljata?
Bravo.
Moraš se mu približati, ga pridobiti na svojo stran.
Kaj? Kaj hočeš … –Ne poznava ga.
Ne veva, kaj namerava, ko bo dobil denar.
Zato se mu moraš približati. Karkoli je potrebno, prav?
Jaz … –Naredi, kar moraš. To je vse.
Zmoreš to.
V redu, ima kdo kakšne posebne zahteve?
Še vedno ne razumem, zakaj naju moraš ločiti.
Ja, kot sem rekel,
da bom lahko miren.
Zato izberita.
Ljubica, imaš kakšno željo? –Vseeno mi je.
Potem vzemi tega.
Itak ne bo nihče spal.
Samo zapomni si, da bom tukaj celo noč.
Prav?
Ja.
Vrata ostanejo odprta.
Lahko ugasnem luč? –Če ti kaj pomaga.
Ne morem spati.
Prav.
To bo dolga noč.
Ja.
In potem izjemno dolg dan.
Edina oseba, ki jo poznam in ki lahko spi, ko je v ujetništvu.
Mislim, da je to tisto "smejim se, da ne jočem."
Se lahko usedem?
Izvoli.
Tvoje življenje bo od jutri zelo drugačno.
Moje življenje se je spremenilo v trenutku, ko sta vstopila v hišo.
Skoraj bi odšel.
Odhajal sem.
Nisem si mogel pomagati.
Kaj boš naredila?
Na koncu dneva me ne moti, če se vse popolnoma spremeni.
To lahko razumem.
Lahko?
Vsak se vsaj enkrat ali dvakrat v življenju tako počuti.
Tudi ti?
Bila so obdobja, ko nisem vedela, kaj bi sama s sabo, tako kot večina ljudi.
In potem si z njim našla svoj namen?
Skupaj sva ga našla.
Idila.
Super. Poskušata imeti otroka? Tako je prej rekel.
Ja.
Čestitam.
To vsako razmerje dvigne na novo raven.
Mora biti nerodno, ko je ena oseba razgreta,
druga pa še ni čisto pripravljena, kajne?
Ampak to ni moja stvar. –Res ni.
To me sploh ne zadeva.
Kot sva rekla, idila.
Kaj pa ti?
Rekel si, da ne veva, ali je denar samo zate.
Me sprašuješ, če imam punco?
Če obstaja še kdo drug.
Jasno, ne moreš odgovoriti. –Res ne bom.
Boš?
To je veliko zate.
Denar, ki prihaja.
To je veliko za vse.
Moralo bi biti.
Kako mu je uspelo tako hitro zbrati toliko denarja …
Rekel je, da je za drugo Debbie, kajne?
Veš, kaj? Jebeš to.
Daj mi enega.
V redu je.
Hvala.
Morala bi biti hvaležna.
In nimam se pravice pritoževati nad ničemer, ker …
Poglej moje življenje in dobro, ki ga imam priložnost narediti.
Toda resnica je …
Pogrešam svoje staro življenje.
Pogrešam prijatelje in občutek normalnosti.
Oprosti, ampak …
Verjamem, da si dobra oseba, vendar nisi žrtev.
Ti si samo oseba, ki je sklenila posel.
Saj veš to, kajne? Nisi drugačna od nas ostalih.
Vedela sem, da se ne bom poročila samo z njim.
Spomnim se …
Na poročni dan so vsi samo čakali.
Stala sem in strmela v svoja stopala.
Če grem naprej,
če stopim pred oltar, sem vedela, kaj me čaka v naslednjih 30 ali 40 letih.
Vedela sem.
Toda če se obrnem in ne stopim pred oltar,
nisem vedela, kaj naj pričakujem.
Toda to bi bilo moje.
Samo moja odločitev.
Mogoče še zadnjič.
Šla sem naprej.
Ampak če sem iskrena,
nisem vedela, ali bom, dokler nisem naredila koraka.
Torej?
Kaj?
Je bilo vredno?
Vprašaj me čez 30 ali 40 let.
Dobro.
Moral bi iti spat.
Lahko noč.
Hvala.
Tudi Bloody Mary bo v redu, hvala.
Si vstala z napačno nogo?
Obstaja prava?
Katero podjetje je bilo?
Si ne moreš pomagati?
Ocenjen si bil za odvečnega.
In odpuščen.
Kajne?
V redu je. Lahko mi poveš. –Vem, kaj poskušaš narediti.
Samo nehaj.
Nekaj sem ti dolžan, kajne?
Če kaj dolguješ, to dolguješ veliko drugim ljudem, kot le meni.
Zaradi tvoje matematične enačbe ljudje izgubijo službo, kot bi mignil.
Sploh se nimajo časa pripraviti. –Pripraviti na kaj?
Vprašaj rudarje, ali so pripravljeni na čisto energijo.
Širi se nekakšna nova ideja, ta modna miselnost.
"Obstajam."
"In zato si mi dolžan."
Si opazil?
Ravno zato živimo
v svetu, polnem prekletih lenuhov in barab.
Ukvarjajo se z nagajanjem, prigovarjanjem in pritoževanjem,
in takoj ko se soočijo s kakršno težavo, preprosto …
"Očitno je to to."
Toda jaz sem prepoznal priložnost.
In vsakič sem naredil nekaj glede tega.
Nikogar nisem nič prosil,
in nisem vzel ničesar, kar mi ne bi pripadalo!
Ni vsak, ki potrebuje pomoč, zastonjkar.
Ljubica, nisem mislil nate ali na tvojo fundacijo.
Ni šlo za osebni napad. –Toda je osebno.
Potrebovala sem pomoč, v redu?
Odplačal si moja študentska posojila.
Sem potem zastonjkar?
Nisi.
Nisi, ker ne razmišljaš tako, kajne?
Kajne?
Kaj, hudiča, je to?
Utihnita. Niti besedice.
Prekleti vrtnar je.
Pojdita v kabinet.
Takoj pojdita v kabinet!
Hodita. Hitreje!
Hodita. Vse do konca.
Nista omenila, da pride vrtnar.
Nisva vedela. –Kaj pa potem počne tu?
Ne vem, s temi stvarmi se ne ukvarjava.
Sem prihaja.
Bodita tiho, v redu?
Še naprej bo trkal, videl je najin avto.
Daj mu priložnost, da se naveliča.
Naj odprem? –Ja, znebi se ga.
Za vse sem sam, prekleto.
Tako blizu smo. Ne zajebi nam tega.
Prav?
Zdravo!
Pozdravljeni, gospod. Oprostite, ker vas motim. Videl sem, da ste tu.
Ja, tukaj sva. Kako vam lahko pomagam?
Ker niste vedno tu,
sem se vam hotel osebno zahvaliti.
Ni za kaj.
V veselje mi je delati na tako čudoviti nepremičnini,
zato sem hotel reči hvala vam in vaši ženi.
Zelo ste prijazni, lepo vas je spoznati.
Hvala. Posredoval bom svoji ženi. –Nisem vas hotel motiti.
Ja … Hvala, gospod.
Ni za kaj. –Utihni.
Pojdita v spalnico. Oba, spalnica.
Kako dolgo bo tukaj? –Verjetno, dokler ne konča.
Sranje!
Mislim, da me je videl.
Pozdravljeni še enkrat.
Oprostite, da vas spet motim. –Sploh ne. Se spomnite moje žene?
Seveda. Gospa … –Kako ste?
In to je njen bratranec. Pravkar je priletel iz Portofina.
Lepo je, da imate tu družino. –Ja, fantastično.
Medtem ko ste tukaj, bi vam rad pokazal samo eno malenkost.
Ne bom dolgo.
Veste … –Ne, vsi gremo.
Dobro. –Gremo vsi.
Več kot nas je, bolje bo. Za mano, sem.
Kaj gledamo?
Pokazal vam bom, takoj za vogalom je.
Vožnja je morala biti lepa, ker imamo tako lepo vreme.
Bilo je čudovito … –Družba, veste kaj?
Gremo nazaj, hrana je v pečici.
Lahko počaka. Kaj ste hoteli pokazati?
Ne vem, če veste,
vendar sem oblikoval in sam izdelal te sadilnike.
Potreboval sem 18 tednov, toda mislim, da je bilo vredno.
Potem, z vašim dovoljenjem, tukaj je tisto, kar sem si zamislil.
Lep velik hrast v sredini.
Narisal sem preprosto skico, da vam pokažem svojo vizijo.
Seveda bo potreben čas za rast,
vendar mislim, da ne bi bili edini, ki bi v tem uživali,
temveč tudi vaši otroci in vnuki.
Ja! Najini vnuki, ljubica.
To je …
Mislim, da sem zato svoja otroka narisal ob drevesu.
Moj sin in hčerka. –Vidim.
To sem pokazal krajinarju, ampak …
Ste vse to načrtovali in zgradili sami?
Ja, gospod.
Moj prijatelj, moram reči, da je to zares impresivno.
Hvala.
Odlično opravljeno. –Zelo lepo je.
Če vam je všeč, bi podpisali soglasje?
Samo …
Vrniti se moramo. –Drevo …
Hrana je pripravljena, ljubica. Lačen sem. –Takoj!
Na sredini … –Hvala. –Moramo iti.
Tukaj bi vam rad pokazal še nekaj drugega.
Bomo pogledali kasneje.
Hvala vam. Žal mi je. –Kratek bom.
Žal mi je.
Lahko bi se kaj naučil od njega, kolega.
Podjeten je.
Ponosen je na svoje delo in vse opravlja z nasmehom na obrazu.
Premisli.
Človek je borec, ne čaka na dovoljenje.
Hej, kolega.
Imamo še osem ur.
Bi se igrali družabne igre ali pantomimo …
Me poslušaš, kolega?
Me slišiš?
Kaj bi lahko počeli naslednjih osem ur?
Oprostite, se lahko pogovoriva?
Stojte!
Ne morem vas izpustiti.
POKLIČITE POLICIJO
Sranje!
To je tvoja krivda.
Ne moja, to je tvoja krivda.
Vlomil si v mojo hišo in nekako se je izkazalo, da sem za to kriv jaz.
To hočeš povedati? –Zakaj si to naredil?
Ne vem. Ne živi tukaj.
Ne poznava ga.
Dovolj sem imel gledanja njegovega obraza.
Briljantne ideje ima, morda bi naju privezal še na prekleti pomarančevec.
Ne veva, kaj bi lahko … –Odšel bi!
Ne verjamem mu.
Moja prioriteta je soproga.
Prioriteta?
Storil si nekaj, kar me je spravilo v nevarnost.
In njega. In njega!
Vse nas. Odločil si se namesto nas.
Kaj hočeš reči?
Da bi moral v delčku sekunde, ko sem to načečkal,
pristopiti k tebi in se posvetovati?
Ne, ker me nikoli ne vključiš v svoje odločitve. Zakaj bi me zdaj?
Potem sva spet pri tem? Navaden drekač sem, kajne?
Drekač sem.
Po navadi sem drekač.
Ker sem premišljeno tvegal, da bi vse nas poskušal zaščititi.
In kako ti je šlo?
Kaj, hudiča, se dogaja tukaj?
Samo ostanite mirni. Tega bo konec čez par ur.
Kaj se bo zgodilo čez par ur?
Vzel mi bo kup denarja.
Zelo mi je žal.
Zakaj se pretvarjamo, da je ta tip resna grožnja?
Odhajam.
Ne! Vrni se na kavč.
Vsi smo utrujeni. Še vedno sem vljuden do tebe. Sedi.
Kaj točno je to?
Hočeš biti jaz? Je to to?
Lahko ti povem, da ni tako čudovito, kot si ljudje mislijo.
Kar poskusi biti danes bogat belec.
Vsi mislijo, da je prekleto super.
Tako misliš, kajne?
Ampak nimaš pojma, s čim se ukvarjam vsak dan.
Na hrbtu imam stalno prekleto tarčo,
in nešteto nekoristnih ljudi, ki samo čakajo, da naredim napako.
Bedno je!
To je prekleto patetično.
Takšen si ti, kajne? Patetičen si.
Samo pusti ga pri miru. –Prosim?
Samo pusti ga pri miru.
Da ga pustim?
Njega?
Zadnjih 36 ur sem ga moral držati za roko, da sem mu pomagal, da me oropa.
Zakaj?
Zakaj, hudiča, to počnem? Dovolj imam!
Hotel je samo vedeti,
kakšen je občutek imeti malo moči v svojem nepomembnem življenju.
Tega ne razumem. Ne moreš niti zaigrati.
To je zelo žalostno. Zato …
Ven grem.
Usedi se na prekleti kavč. Takoj!
Enostavno ti ne verjamem. Mislim, da ne boš.
Mislim, da ne boš naredil ničesar v svojem prekletem življenju.
Ker …
Me poslušaš? –Usedi se na prekleti kavč!
Me poslušaš? Ja?
Ker si nula!
Si slišal? Reci. Nula.
Nula.
Pizda!
Prekleto.
Sranje! –Ne!
Kaj bomo?
Sranje!
Ne!
Pizda!
V redu. Mojbog. Dobro …
To ni resnično. –Ne premikaj se. Ne!
Ni resnično. –Mojbog, ne! Naredi kaj!
Kaj pa?
Ne vem, samo pomagaj!
Daj, no. Hudiča!
Zakaj je stekel skozi steklena vrata?
Ne! Prosim!
Pomagaj mi! –Kaj, hudiča, naj naredim?
Jebemti!
Tip je mrtev, prekleto.
Bila je nesreča.
Grozno je.
Vem, da ti je težko.
Za vse nas je.
Je pa velika razlika
med tem in tistim, kar misliš, da moraš storiti zdaj.
Ne prestopi te meje.
Takoj lahko pokličem nekoga, ki se ukvarja s takšnimi situacijami.
Takšen problem lahko rešim takoj.
Naj pokličem nekoga.
Poglej me.
Dober človek si.
Vem, da si dober človek.
Naredil nisi še niti enega koraka.
Ampak če ga boš, ne boš nikoli več isti.
Verjemi mi.
Nisi morilec.
Denar je prišel.
Kaj delaš?
Ti greš.
Ljubica.
Ljubica …
Si v redu?
Halo?
Odšla bova od tod.
In potem bova šla, kamor boš hotela, ljubica.
Začela bova znova.
Lahko greva v vinograd in obnoviva zaobljube. Kaj praviš?
Si za?
Vse bo v redu.
Halo? Nič?
Zbogom.
Vrtnica.
Prosim?
Moja tetovaža.
Bila je vrtnica.
In všeč mi je bila.
Boli me kurac.
Imel si prav.
Želel sem občutiti, kako je biti ti, zato sem prišel sem.
Potem pa sta se pojavila vidva.
Globoko v sebi sem si zares želel, da bi bil dober človek,
ker bi potem vsaj nekaj imelo smisel.
Življenje bi bilo pravičnejše.
Toda potem sem te spregledal.
Pravega tebe. In res si odvraten.
Slabo mi je.
In nič se ne zdi pošteno.
Ti imaš vse, jaz pa ničesar!
Vsaj sam si. To mi je v veselje.
Kajne?
Lahko se mi smiliš.
Vedno boš sam.
Ker vem nekaj, česar ti ne veš.
V torbici ima kontracepcijske tabletke.
Ljubica?
Ljubica, si v redu?
Kaj je bilo to?
Kaj se je zgodilo?
Ljubica?
Si v redu?
Kaj se je zgodilo?
Ljubica!
Si ga ubila, hudiča?
Ubila si ga, prekleto.
Kajne?
Prekleto, ljubica!
Mojbog! Mrtev je, prekleto!
Mojbog! Odveži me.
Ljubica, kaj počneš?
Kaj, hudiča, počneš?
Odveži me! Daj že!
Kaj, za vraga?
Me boš ustrelila?
Prevod: Marinko
Tehnična obdelava DrSi Partis