NETFLIX PRESENTERER
Skal vi gå inn?
Vær forsiktig.
Jeg hadde glemt hvor nydelig det er her.
Bare se så fint det er.
Hvor faen er alle blomstene?
Hva?
Jeg ba April kjøpe uhørt mange blomster.
-Men jeg ser ikke en jævla blomst. -Det gjør ikke noe.
Nei, det var ikke det jeg så for meg.
Hva er det du…?
-Jeg kjefter på April senere. -Nei!
Av med klærne.
-Nei, pakk ut først. Vær så snill? -Hvorfor det?
Fordi jeg har klasse, og jeg foretrekker soverommet fremfor stuen, og nei…
Har de giddet å fylle opp kjøleskapet?
Jeg skal sjekke.
Jeg går og pakker ut.
Jeg skjønner faen ikke vitsen med å ha en assistent.
Det er melk som har gått ut på dato.
Supert. Og appelsinjus som er åpnet.
Sa du ikke til April at vi skulle hit?
Ble vi ikke enige om ikke å rope fra hver vår ende av huset?
Jo. Stemmer.
Det er helt greit, men da må vi jo faktisk gå…
Er det tomt for mat?
Babe! Hallo?
Babe?
Svarer du ikke fordi jeg roper,
eller fordi du ikke hører meg? Å, faen!
Sett deg i sofaen.
Jeg kødder ikke.
Ok, men da må du slippe kona mi først.
Jeg slipper henne når du setter deg i sofaen! Jeg forhandler ikke. Sett deg!
-Greit. -Jeg vil ikke gjøre henne noe.
Sett deg.
-Jeg setter meg. -Bra. Så setter du deg òg.
Ikke der. Sett deg der borte.
Du bør heller ikke kødde med meg. Forstått? Ja eller nei?
Snakk til meg. Hva kan jeg hjelpe deg med? Er det penger du vil ha?
Det kan jeg ordne. For du vil vel ikke skade noen?
En sånn type er du ikke.
Vet du liksom hva slags type jeg er?
Det var ikke det jeg sa. La meg hjelpe deg.
Hva gjør du?
Du! Hva gjør du?
-Vær så snill… Vi har penger. -Jeg prøver å samarbeide med deg.
Jeg skal binde beina dine, og du skal sitte stille.
Det er ikke nødvendig å binde oss.
-Var du ansatt? Er det det som er greia? -Alle jobber ikke for deg.
Må du knyte så stramt?
Vær så snill, du stenger av blodsirkulasjonen.
Hei! Hånda opp av lomma!
Få telefonene deres. Begge to. Frem med telefonene.
Legg dem på bordet. Du òg. Telefonen på bordet.
-Er dette den eneste telefonen du har? -Ja, den eneste.
Ja?
-Sikker? Kanskje jeg burde sjekke. -Ok!
Her.
Bra jobba. Nå må jeg sjekke veska.
Ser du hva du har gjort?
-Det der er ikke nødvendig. -Jo, nå så.
Hvordan får man opp veska?
Må man kunne et triks eller noe?
-Nei! -Bruk låsen, for faen.
Der!
Det er penger du vil ha, stemmer ikke det?
Jeg kan gi deg penger, ok?
Jeg har noen kontanter liggende.
Det stemmer, for nødsfall.
Ja, for nødsfall. Vi er her nesten aldri,
så det kan ta litt tid før jeg husker hvor i helvete pengene er,
men du skal få dem, og så kan du dra.
-Jeg fant Rolexen din. -Jeg ser det.
Jeg fant penger i en bok med hulrom.
Vi har sikkert mer.
Hvis vi har mer, er det på kontoret.
Så, kan jeg reise meg og ta deg med dit?
Langsomt.
-Går det bra, baby? -Det går bra.
Greit, slipp taket. Gå.
-Jeg hører deg hvis du rører på deg. -Det gjør hun ikke.
Bare et øyeblikk, baby.
Vi fikk bygget et hemmelig hulrom her et eller annet sted.
-Ikke prøv deg på noe! -Jeg skal ikke det.
Jeg prøver å skaffe deg penger.
Du vet hvem jeg er, eller hva?
Er det noe spesielt du vil jeg skal kalle deg?
Jo fortere vi blir ferdige her, jo bedre.
Du, se på meg.
Jeg skal stille deg et spørsmål, og du skal svare sant.
Finnes det skytevåpen i huset?
Nei.
-Var det noe mer? -Nei.
Ser du?
Få dem.
Gå!
Det er rundt 5 000.
Så, med Rolexen min, pengene du fant på kontoret, samt det der
kan man si du har hatt en bra morgen her hos meg, eller hva?
Alt annet er enten for stort å bære eller for lett å spore.
-Og så har du telefonene våre. -Ingen fasttelefon eller kameraer.
Og det er milevis til nærmeste nabo. Det er som om du ikke har vært her.
Vi liksom kom inn, og så var noen småting borte.
Men ikke nok til å gidde å melde fra til politiet.
Legg hendene på ryggen.
Nei.
Legg hendene på ryggen!
-Bare dra. -Hørte du ikke hva jeg sa?
Jo, men jeg lar dere ikke gjøre som dere vil i det samme som jeg drar.
-Vi glemmer deg så fort du har dratt. -Jeg vil ha forsprang.
-Ingen vet at vi er her. -Det tror jeg faen ikke på.
Faen ta!
-Hva nå, da? -Begynn å gå.
-Noen spesiell retning? -Ja, til høyre. Den veien.
Hva er egentlig planen?
Planen er at du holder kjeft.
Gå. Rett fram.
Det er ikke en plan.
Her.
Lukk opp døra. Gå inn.
Hva?
Skal du låse oss inne i badstua?
Er planen å låse oss inne i dagevis, uten hverken mat eller drikke?
Ikke i dagevis. Jeg barrikaderer døra,
så dere kommer dere ut etter en stund. Det er eneste mulighet.
-Nei, jeg har ikke lyst på badstue nå. -Den vil være av. Inn med dere.
Nei, du blir nødt til å klekke ut en bedre plan.
Jeg vil nødig gjøre deg vondt foran kona di.
Ok, babe?
Dere vet ikke når jeg har dratt,
så dere bør vente en times tid før dere prøver å komme dere ut.
Du skjønner ikke det jeg har prøvd å forklare deg.
Ingen vet at vi er her!
Jeg skulle holde hovedtalen på CES i helgen,
men jeg trakk meg helt på tampen.
Jeg trakk meg for å overraske henne!
Jeg flyttet faen meg fjell for å endre planene mine for henne.
-Og så dukket du opp! Hva? -For oss.
-Det var jo det jeg sa! For oss!
Noe jeg gjorde med glede, så vi skulle få litt faens tid for oss selv.
Kos dere sammen, da.
Jeg skal faen meg drepe ham. Jeg skal…
Jeg skal faen meg… Faen!
Hei!
Hei! Faen!
Jeg tror ikke han hadde noen pistol.
Faen!
Fort deg! Kom igjen!
Hei!
Stopp!
Faen.
Stopp!
Faen.
-Ha deg vekk! -Jeg skal faen meg ta deg! Stopp!
Hva faen!
Jeg vinner. Jeg tok deg. Ikke tving oss til å løpe mer.
Uansett hvor du løper, tar jeg deg. Bare slutt.
Slutt! Bli liggende.
Jeg kødder ikke. Få henne hit!
-Jeg har ham! -Babe!
Kom deg hit nå!
Babe!
Jeg har pistolen deres!
Hvem sitt kamera er det?
Hvordan skal jeg vite det?
Er du sikker på at det faktisk var et kamera?
-Om jeg er sikker? Ja. -Eller var det…
-Hvor hen går det? -Jeg aner ikke.
Du vet like godt som jeg at når noe blir tatt opp digitalt,
om det ble det, så finnes det et sted.
Du kan ikke gjøre noe med det. Det er ikke som 7-Eleven,
hvor du kan gå på bakrommet og rive ut harddisken.
Du syns alle er idioter, eller hva?
Nei, ikke alle.
Du løy for meg.
Jeg lyver ikke.
Vi har ingen sikkerhetskameraer på eiendommen.
Og ingen pistol heller, hva?
Apropos, hva om vi lager oss noen grunnregler for pistolen?
Hva mener du?
Jeg aner ikke hvor vant du er med skytevåpen.
Men hvis du skal sikte på en av oss, så sikt på meg, ok?
Jeg har ikke siktet på noen ennå.
Jeg vet det. Jeg sier bare at vi vet du har en pistol.
Vi skal ikke stikke av.
Og for å forhindre eventuelle… uhell
så ha på sikringen.
Den er på.
-Ser du? -Ok.
-Ingen uhell. -Flott, men spørsmålet er det samme.
Hva vil du jeg skal gjøre?
Situasjonen er den samme.
Den er ikke det.
Ikke hvis trynet mitt finnes der ute. Ikke hvis jeg må gjemme meg.
Tror dere fem tusen er nok?
Alt som har forandret seg, er beløpet du trenger.
Stemmer ikke det?
Vi tre må fortsatt finne ut av dette her.
Og det handler om hvor mye og hvor raskt.
Så… hvor mye?
Til hva da? Å forsvinne?
Starte et nytt liv? Det virker som det blir nødvendig, så kanskje…
…hundre og femti tusen dollar.
-Hva faen er det som er så morsomt? -150 000?
Stemmer.
Er det nok, tror du?
Ja, du trenger nok mer enn det.
Hvis du er ute etter en rimelig god livskvalitet, så ja.
Noe sier meg at vi to har veldig forskjellig oppfatning av livskvalitet.
Det har vi så absolutt, men uansett er ikke 150 000 nok.
Du bruker dem opp på et blunk.
Det dobbelte. Tre hundre tusen.
Det var ikke sånn du forhandlet da vi skrev særeieavtalen vår.
Samma.
Det er kun min mening, men jeg syns fortsatt det er for lite.
Greit, da legger til en null.
Tre millioner.
Hva ler du av?
Nå høres du bare latterlig ut.
Unnskyld meg, men er ikke du verdt flere milliarder dollar, eller noe?
Uansett hva ryktene tilsier, hvilket faktisk er mye mer,
så betyr ikke det at jeg bare kan ta en telefon
og ta ut så mye penger jeg vil, når jeg vil.
Dessuten, hvis jeg ber om tre millioner,
tror du ikke det vil få varsellampene til å lyse,
noe du ikke er særlig hipp på, eller hva?
Greit! Hva er det meste jeg kan få?
Hva er det høyeste beløpet?
Det vil du ikke ha.
Jeg vil ha det høyeste beløpet! Hva er det?
Jeg er den eneste av oss som faktisk har vært i et rom
med over en million dollar.
Og med et slikt pengebeløp følger det visse begrensninger.
Ikke bare selve beløpet, men hvor mye veier pengene?
Hvor mye er jeg i stand til å bære?
Aner du hvor mye tre millioner veier?
Hvor mye, da?
Jeg vet ikke nøyaktig hvor mye. Det er ikke det som er poenget.
Du må tenke på hvor mye du får plass til inni en dress…
Bare gi meg beløpet.
Greit? Bare si… Hva er…
Hva er beløpet?
Dere, jeg må tisse.
Hva?
Jeg kan ikke holde meg lenger.
Så hvordan gjør vi dette?
Hei, vent litt.
Gardinen må være fratrukket.
Hva for noe? Da kan jeg ikke tisse.
-Hvorfor ikke? -Privatliv?
Greit, det finnes et annet alternativ.
Du kan gjøre fra deg i et hjørne av stua.
Samme for meg.
Fristende.
Du ordna det.
Ja.
Hvorfor meg, egentlig?
Bortsett fra det helt åpenbare, hvorfor valgte du mitt hus?
Jo mindre vi vet om hverandre, jo bedre.
Det virker ikke tilfeldig.
Det virker som du visste det ikke er kameraer her,
og at du trodde vi ikke var her.
Grundig forarbeid.
Det var deilig.
Fire hundre og femti tusen.
Rund av oppover.
Fem hundre tusen.
Føles riktig.
-Det kan gå, men problemet… -Ja da, jeg husker det.
Blir det problematisk å bære 50 ekstra, legger jeg dem igjen i bassenget.
Da sier vi en halv mill.
Da skal du få pengene dine.
Det funker!
Du! Bli værende der jeg kan se deg.
-Nei! Bare lyd! -Hva mener du?
Jeg bruker alltid video når jeg ringer.
Det driter jeg i. Du gjør det ikke nå.
Har du noen gang ringt noen og bedt om rask levering av en halv mill?
Ja, senest i forrige uke.
Hør her. Jeg kan skaffe deg pengene,
men det vil kreve litt faens finesse.
Ber jeg assistenten min ordne et sånt beløp i kontanter, uten video,
vil det virke mistenkelig.
-Jeg kommer til å stå rett her. -Ypperlig.
Rett her, og om du så mye som blunker på en tvilsom måte,
blir det problemer, ok?
Så ikke klø deg på nesa. Ikke bruk kodeord.
Greit, Matt Helm. Oppfattet.
Hvem faen er Matt Helm?
Dean Martin.
"Snakk om felle." Har du aldri sett den?
Konsentrer deg om det vi… om dette.
Glem det.
-April. -Hei! Det var uventet.
-Hvordan gikk det med blomstene? -Ikke minn meg på blomstene.
Jeg er i en litt kinkig situasjon som må tas hånd om raskt og diskré.
Du må få $ 500 000 i kontanter levert til meg her ute.
Fem hundre tusen i kontanter. Greit.
Debbie er tilbake.
Hva?! Selv med taushetserklæringen?
Hold munn. Kona mi er her.
Det er alt jeg kan si. Hvor fort kan du skaffe meg pengene?
Det må nok bli i morgen.
-I morgen? -Ja.
-Ikke i dag? -Det går ikke.
Hvordan kan du vite det uten videre?
Klokken er 15:30. Innen jeg får gjort i stand papirene…
Greit! Faen! I morgen.
-Når i morgen? -I morgen kveld.
La oss si i morgen ettermiddag, greit?
Ok, jeg skal fikse det.
400 000 i hundredollarsedler, resten i tjuedollarsedler, én bag.
Bruk samme fyr som forrige gang. Be ham legge den fra seg utenfor porten.
Send meg bekreftelse på e-post før kl 12 i morgen.
Har du tenkt å nikke eller på annet vis indikere
at du hørte hva jeg sa?
-Ja, greit. -Sett i gang, for faen!
Debbie, hva?
Du er litt av en type.
Du kjenner meg faen ikke.
Drit og dra.
Ikke kniv.
Skal vi liksom sitte her og småprate?
Dere kan jo prate med hverandre.
-Pleier dere ikke gjøre det? -Ikke mens vi blir siktet på.
Vi kan jo ikke spørre deg om navnet.
Eller hvor du er fra eller hva du driver med.
Og det er sol og fint, så da er vi ferdig med været.
Hobbyer og yndlingsfarger er sikkert innafor.
Han der har jeg lest mye om.
Men du er et mysterium. Så du kan vel begynne?
-Yndlingsfargen min er sort. -Det ser jeg.
Hva er den tatoveringen du får fjernet fra foten din?
Slutt å glo på føttene til kona mi, ok?
Det var ikke noe.
Var ikke tatoveringen noe?
Den var en av de styggeste jeg noensinne har sett.
Ja, det har du jo sagt før.
Uff da.
La oss fortsette i samme spor.
Hvordan møttes dere?
Vennen?
Vi møttes på en innsamlingsevent.
-Cystisk fibrose. -Muskeldystrofi.
Det var mens jeg var assistent.
Skjønner.
Du var assistenten hans.
Nei, ikke hans. En assistent. Det er veien de fleste tar.
Med mindre man har tjent en formue eller raner folk i hjemmene deres.
Eller jobber for mannen sin.
Jeg jobber med ham.
Jeg leder stiftelsen vår, noe jeg er høyt kvalifisert til,
siden jeg har lang erfaring med veldedighet.
Det er sikkert veldig likt,
bortsett fra at du nå har masse penger å leke med.
Jeg leker ikke med noe.
Det er ikke et spill, ok? Jeg trenger ikke å bevise noe for deg,
men jeg har faktisk ansvar for å bygge skoler…
Du prøver å bevise noe for ham.
…så snakk gjerne nedsettende om meg, men resultatene taler for seg selv.
Og så vet jeg dessuten
hva jeg kommer til å drive med de neste fire–fem årene.
Det stemmer ikke helt.
Når vi får barn, blir du mer som en slags rådgiver.
Ikke sant, babe?
Det er planen, ja.
Har jeg eller et av selskapene mine gjort noe
som har skadet eller krenket deg på noe vis?
Det føles som om du hater meg.
Jeg skjønner det faen ikke. Hvordan kan folk være så forbanna på meg?
Det er som å være forbanna på ei faens klokke.
Er man forbanna på ei kokke, er det bare ens egen feil.
Skal jeg liksom be om unnskyldning
for å ha skrevet en algoritme som var uunngåelig,
og som redder selskaper og beriker livet til hundrevis av ansatte?
Sa jeg noe morsomt?
Ja, det er morsomt å høre deg snakke om hvordan du beriker folks liv.
Gjør jeg ikke det, da?
Det er faen meg ganske så rudimentært.
Et oppblåst selskap dør, alle jobbene går tapt,
eller så overlever en slankere utgave av det samme selskapet,
og noen jobber overlever.
Egentlig hjelper jeg folk med å finne en nye karriere
som er mer bærekraftige.
Du, på den annen side,
er her ene og alene for å berike deg selv.
Du aner ikke hvorfor jeg er her,
eller om pengene bare er til meg.
Penger som ikke betyr noe for deg, kan forandre livet til andre mennesker.
Jeg tviler på at du gir dem til de fattige.
-Hva er dette her? -Hva ser det ut som?
Det er en zen-hage.
En sånn folk har på pulten, men stor.
Sist jeg var her,
fikk jeg ideen å sette opp et sånt Mr. Miyagi-gjerde, så det er inngjerdet.
Husker du det?
Jeg skjønner fortsatt ikke hva det betyr.
Et Mr. Miyagi-gjerde.
Ok, gutter. Hva skal vi gjøre nå, da?
Hva annet har dere som dere ikke bruker?
Bra jobba.
Du må bli bedre kjent med ham, babe.
-Hva er det du…? -Vi kjenner ikke fyren.
Vi vet ikke hva han har tenkt å gjøre når han har fått pengene.
Så du må bli bedre kjent med ham. Gjør hva som helst, ok?
-Jeg… -Hva som helst. Ferdig snakka.
Du fikser det.
Er det noen som har en preferanse?
Jeg skjønner fortsatt ikke hvorfor vi må være adskilt.
Som jeg sa, vil jeg slappe mer av da, så…
Kom igjen og velg.
Hva foretrekker du, babe?
Jeg bryr meg ikke.
Du kan ta den der borte.
Ingen av oss kommer til å sove uansett.
Jeg kommer til å være rett her borte hele natten, ok?
Ok?
Ja da.
Dørene skal stå åpne.
-Kan jeg slå av lyset? -Hvis du vil.
Jeg får ikke sove.
Nei vel.
Det blir en lang natt.
Jepp.
Etterfulgt av en veldig lang dag.
Han er den eneste jeg vet om som kunne sove mens han er kidnappet.
Det er vel litt sånn "enten le eller gråte".
Kan jeg sette meg?
Vær så god.
Etter i morgen blir livet ditt veldig annerledes.
Livet mitt ble veldig annerledes i det samme dere kom inn døra.
Jeg hadde nesten dratt.
Jeg var på vei ut.
Kunne ikke dy meg.
Hva skal man gjøre?
Til syvende og sist syns jeg det er greit om alt blir helt annerledes.
-Det skjønner jeg. -Gjør du?
Alle føler det sånn minst én eller to ganger i løpet av livet.
Gjør du?
Det var en periode da jeg ikke visste hva jeg ville, som alle andre.
Så fant du mening, med ham?
Han og jeg fant mening sammen.
Så perfekt.
Ja, perfekt.
Så flott, da. Og dere prøver å få barn, var det det han sa?
-Ja. -Gratulerer.
Det tar forholdet til et helt nytt nivå.
Det er sikkert vanskelig om én er skikkelig gira,
mens den andre ikke er helt klar, eller hva?
-Men det har jeg ikke noe med. -Nei.
Det har jeg overhodet ikke noe med.
Perfekt, ble vi jo enige om.
Hva med deg, da?
I sted antydet du at pengene ikke bare var til deg.
Spør du om jeg har kjæreste?
Om du har noen.
Du trenger selvsagt ikke å svare.
Det har jeg ikke tenkt til, heller.
Vil du ha den?
Det er mye for deg.
Pengene som kommer.
Det er mye for alle.
Burde være det.
At han greide å skaffe så mange kontanter så fort.
Han sa det var til en ny Debbie, gjorde han ikke?
Jeg driter i det.
Jeg tar en.
Det holder.
Takk.
Jeg burde egentlig være takknemlig.
Og ta alt med stor ro,
for bare se på livet mitt,
og det gode jeg får gjøre.
Men egentlig, så… savner jeg det gamle livet mitt.
Jeg savner vennene mine, det å føle meg normal.
-Unnskyld meg… -Og…
Du er sikkert en hyggelig person, men du er ikke noe offer.
Du er en person som gjorde en handel.
Du vet det, ikke sant? Du er akkurat som oss andre.
Jeg visste at jeg ikke bare giftet meg med ham.
Jeg husker, på bryllupsdagen,
sto alle bare og ventet.
Og jeg sto der og stirret i gulvet.
Og hvis jeg fortsatte, hvis jeg gikk opp kirkegulvet,
visste jeg nøyaktig hva som ville skje de neste 30 til 40 årene.
Jeg visste det.
Og hvis jeg ikke gikk opp kirkegulvet,
var jeg ikke sikker på hva jeg kunne forvente.
Men det ville ha vært mitt.
Mitt valg, og bare mitt.
Kanskje for aller siste gang.
Jeg fortsatte.
Men hvis jeg skal være ærlig…
…var jeg ikke sikker før jeg tok det første steget.
Så?
Så, hva?
Var det verdt det?
Spør meg igjen om 30 til 40 år.
Vel…
Jeg får prøve å sove litt.
God natt.
Takk.
Jeg tar en Bloody Mary òg. Takk.
-Stått opp med feil fot, skatt? -Finnes det en riktig fot?
Hvilket selskap var det?
Du klarer ikke å dy deg, hva?
Du ble ansett som overflødig.
Og sparket.
Stemmer ikke det? Du kan fortelle det til meg.
Jeg skjønner hva du prøver på.
Så slutt.
Jeg skylder deg noe, ikke sant?
Hvis du står i gjeld til noen, er det til langt flere enn bare meg.
På grunn av det lille mattestykket ditt
bare forsvinner jobbene til folk.
-De får ikke forberedt seg engang. -På hva da?
Spør kullgruvearbeiderne om de er forberedt på ren energi.
Det er en ny innstilling som har blitt trendy den siste tiden.
Du vet… "Jeg eksisterer."
"Og derfor står du i gjeld til meg."
Kjenner du til det?
Det er grunnen til at vi lever
i en verden full av jævla snyltere og latsabber.
De er så opptatte med å syte og klage
at når de blir stilt overfor en hindring, så bare…
"Det var vel det."
Men jeg ser mulighetene.
Og jeg har gjort noe med dem hver eneste jævla gang.
Jeg har ikke bedt noen om noe,
og jeg har ikke tatt noe som ikke er mitt!
Ikke alle som trenger hjelp, er snyltere.
Jeg siktet ikke til deg eller veldedigheten din, babe.
-Det var ikke personlig ment. -Jo, det var det.
For jeg trengte hjelp.
Og du betalte ned studielånet mitt.
Er jeg en snylter?
Nei.
For du tenker ikke på den måten, gjør du vel?
Gjør du det?
Hva faen er det?
Vær stille. Ikke ett jævla ord.
Det er faen meg gartneren.
Ok, inn på kontoret.
Kom dere til helvete inn på kontoret nå!
Gå. Raska på!
Gå. Helt innerst i rommet.
-Dere sa ikke at gartneren skulle komme. -Vi visste det ikke.
-Hva gjør han her? -Vet ikke, vi har ikke med sånt å gjøre.
Han kommer.
Alle må være jævla stille, ok?
Han slutter ikke å banke, han ser bilen vår.
Gi ham en sjanse til å gå lei, ok?
-Skal jeg gå og snakke med ham? -Ja, få ham vekk.
-Må faen meg ordne alt. -Du…
Vi er så nære, så ikke kødd det til for oss, ok?
Hallo, sir. Beklager at jeg forstyrrer. Jeg så dere var her.
Ja, vi er her. Kan jeg hjelpe deg med noe?
Siden dere nesten aldri er her,
ville jeg takke dere personlig.
Bare hyggelig.
Det er en stor glede å jobbe på en så nydelig eiendom,
og jeg ville si til deg og kona di… gracias.
Det var snilt, og det er hyggelig å møte deg.
-Ses. Gracias. -Jeg mente ikke å forstyrre.
Gracias, señor.
-Vær så god. -Hold kjeft.
Gå inn på soverommet, begge to.
Hvor lenge blir han?
Til han er ferdig, antar jeg.
Faen!
Jeg tror han så meg.
Hei, igjen.
-Beklager å forstyrre igjen, sir. -Alt i orden. Du husker vel kona mi?
-Selvsagt. Señora. -Hei.
Og dette er fetteren hennes. Han kom nettopp fra Portofino.
-Så fint at du har familie her. -Ja, det betyr alt.
Siden du likevel er her, er det noe jeg vil vise deg.
Det tar et øyeblikk.
Kan vi ikke bli med alle sammen?
-Ok. -Vi går alle sammen.
Jo fler, jo bedre. Denne veien.
-Hva er det du vil vise oss? -Det er rett her borte.
Det må ha vært en fin kjøretur, været har vært så fint.
-Det var nydelig… -Hei, dere…
Det står mat i ovnen. Vi må inn igjen.
Det kan vente. Hva ville du vise meg?
Jeg vet ikke om du har sett dette ennå, men jeg designet og bygget alt dette.
Det tok meg 18 uker, men jeg syns det var verdt det.
Og nå ser jeg for meg, med din tillatelse,
å plante ei stor, vakker eik akkurat her, i midten.
Jeg laget en enkel skisse så du kan se visjonen min.
Den må vokse seg til, selvsagt,
men jeg tenkte at den er jo ikke bare for dere,
men for barna deres og deres barns barn.
Ja. Våre barns barn, baby. Wow!
Det er… Wow!
Det var nok derfor jeg tegnet barna mine ved treet.
-Sønnen og datteren min. -Akkurat.
Jeg viste dette til landskapsarkitekten, men, du vet…
Så du har altså designet og bygget alt dette selv?
-Sí, señor. -Wow.
Dette er veldig imponerende, min venn.
Takk, sir.
-Nydelig arbeid. -Veldig pent.
Hvis du liker det, kan du kanskje skrive under på skissen.
Bare…
-Vi må inn. -…treet…
-Maten er klar, skatt. Jeg er sulten. -Nå!
-…i midten… -Tusen takk.
Vi må inn.
Jeg kan vise deg én ting til her borte.
Det får vi gjøre senere.
-Takk. Beklager. -Det tar bare et øyeblikk.
Beklager.
Han der kan du faktisk lære noe av, kompis.
Har tar initiativ, er stolt av det han gjør,
og han gjør det med et smil om munnen.
Tenk deg det.
Han er handlekraftig, venter ikke på tillatelse.
Du.
Kompis.
Det er åtte timer igjen.
Skal vi spille brettspill eller mimeleken…
Hører du etter, kompis?
Hører du meg?
Hva skal vi gjøre de neste åtte timene?
Hei, kan jeg få snakke med deg?
Stopp!
Jeg kan ikke la deg gjøre det.
RING 112
Faen!
Dette er din skyld. Ikke min. Din.
Du bryter deg inn i mitt hus, og så er det min skyld.
-Er det det du sier? -Hvorfor gjorde du det?
Jeg vet ikke. Han bor ikke her.
Vi kjenner ham ikke.
Jeg er lei av trynet hans. Han har så mange strålende ideer.
Kanskje han bestemmer seg for å binde oss fast til et appelsintre.
-Vi vet ikke… -Jeg ville ha dratt!
Jeg tror ham ikke.
Men min førsteprioritet er kona mi.
"Førsteprioritet"?
Du gjorde noe som satte meg i fare. Og ham! Og ham!
-Du valgte for alle sammen. -Ok.
Antyder du at jeg, i det lille øyeblikket det tok meg å skrible beskjeden,
burde ha konsultert deg?
Nei, for du lar meg aldri ta del i noen avgjørelser.
Hvorfor skulle dette være annerledes?
Så vi er her igjen, altså. Jeg er bare en dritt, eller hva?
Jeg er en dritt.
Jeg er bare en dritt.
Jeg tar én kalkulert risiko for å prøve å beskytte oss.
Og hvordan gikk det, da?
Hva faen er det som skjer her?
Bare hold ut, ok? Om noen timer er det over.
Hva skjer om noen timer?
-Da tar han masse penger fra meg. -Jeg beklager virkelig.
Hvorfor later vi som om han faktisk utgjør en trussel?
Jeg går nå.
Nei! Sett deg ned igjen.
Vi er slitne alle sammen. Jeg er grei mot deg nå. Sett deg.
Hva er dette, egentlig?
Vil du være meg? Er det greia?
For det er nemlig ikke så jævla fett som folk tror.
Å være en rik hvit fyr nå til dags?
Alle tror det må være jævla fett.
Det er det du tror, ikke sant?
Men du aner ikke hva jeg har med å gjøre hver dag.
Jeg har en målskive på ryggen,
og et uendelig antall nuller der ute som venter på at jeg skal mislykkes.
Det suger.
Det er faen meg patetisk.
Og sånn er jo du, ikke sant? Du er patetisk.
-La ham være. -Hva?
-Bare la ham være. -La ham være?
Han der?
De siste 36 timene har jeg måttet vise ham hvordan han skal rane meg.
Hvorfor? Hvorfor i helvete gjør jeg dette? Nå holder det!
Han ville vite hvordan det var
å ha litt faens makt i det meningsløse livet sitt.
Men du klarer ikke å late som, engang.
Det er virkelig trist, så…
-Jeg går ut den døra. -Sett deg i sofaen, for faen.
Jeg tror deg ikke.
Jeg tror ikke du kommer til å gjøre det nå.
Jeg tror ikke du kommer til å gjøre noe som helst i løpet av hele livet.
Fordi…
-Hører du etter? -Gå og sett deg, for faen!
Hører du etter?
Du er et null.
Hørte du det? Si det. "Et null."
Et null.
Å, faen!
-Pokker! -Nei!
Hva… Hva skal vi gjøre?
Faen!
Nei!
-Faen! -Å, herregud.
Dette skjer ikke på ordentlig.
-Ikke på ordentlig. -Herregud, nei. Gjør noe!
-Hva da? -Jeg vet ikke! Bare hjelp meg!
Kom igjen! Faen ta!
Hvorfor løp han gjennom en jævla glassdør?
-Vær så snill! Hjelp meg! -Hva faen vil du jeg skal gjøre?
Faen!
Fyren er faen meg død.
Det som skjedde, var et uhell.
Det var forferdelig.
Og jeg vet at du føler skyld. Det gjør vi alle sammen.
Men det er stor forskjell
på det som skjedde, og det du tror du må gjøre nå.
Vær så snill, ikke gjør det.
Jeg kan ringe noen som tar seg av sånt, nå med en gang.
Jeg kan ta meg av sånne problemer.
-La meg ringe noen. -Du…
Du, se på meg.
Se på meg.
Du er et godt menneske.
Jeg vet at du er et godt menneske.
Men det er et steg du ennå ikke har tatt, og hvis du gjør det…
blir du aldri den samme.
Aldri.
Du er ikke drapsmann.
Pengene er her.
Hva gjør du?
Du går.
Babe?
Går det bra med deg?
Hallo?
Vi kommer oss ut herfra.
Og da kan vi dra hvor du vil.
Vi begynner på nytt.
Vi kan dra til vingården og fornye bryllupsløftet vårt. Hva sier du til det?
Har du lyst til det?
Det kommer til å gå bra.
Hallo?
Ingenting?
Farvel.
Det var en rose.
Unnskyld, hva?
Tatoveringen min.
Det var en rose.
Og jeg likte den.
Det gir jeg faen i.
Hva? Hei!
Du hadde rett.
Jeg ville vite hvordan det føltes å være deg, så jeg kom hit.
Og så dukket dere opp.
Og jeg ønsket virkelig at du skulle være et godt menneske,
for da hadde i det minste ting gitt mening.
Livet hadde kanskje føltes mer rettferdig, og så så jeg deg.
Den virkelige deg. Og du er så motbydelig.
Jeg blir kvalm.
Og ingenting føles rettferdig.
Du har alt, og jeg har ingenting!
Men du er i det minste alene. Og det føles bra.
Ikke sant?
Jeg kan synes synd på deg.
Du kommer alltid til å være alene.
For jeg vet noe du ikke vet.
Hun har p-piller i veska.
Babe?
Er alt i orden, babe?
Hva faen var det?
Hva skjedde?
Går det bra med deg?
Hva skjedde?
Drepte du ham?
Du drepte ham, for faen.
Gjorde du det?
Fy faen, babe!
Herregud! Han er faen meg død!
Herregud! Fy faen! Slipp meg løs!
Hva faen driver du med, babe?
Slipp meg løs! Kom igjen! Hva faen!
Skal du skyte meg?