Це ти! Слава богу. Я тебе скрізь шукаю.
Прийшла буря, як я й казала.
Ким ти себе, в хріна, вважаєш?
Я Королева Драконів, суко!
Ти мене порізала.
Я знаю, що зробила.
Оце мені не потрібно.
Ти його вкрала?
Що, не подобається?
Коли з тобою чинять так, як ти вчинила з багатьма.
Віддай землю, яку ти вкрала, і вали нахрін з мого острова.
Твого острова?
Він під моїм захистом.
А якщо не звалю, суко?
Острів вимагатиме жертву.
І я постараюся, щоб він її отримав.
Добре, я поїду звідси.
Мені тут погано. Забагато жуків.
Я тобі не вірю.
Пора з цим кінчати.
І отак острів отримав свою жертву.
Дуже прикро.
Я думала, що ми подружимося.
Надіюся, ти вдавишся...
своєю брехнею.
Здрастуй, моя дитино.
Ти правду казала, Йа-Йа.
Та що в цьому дивного?
Я збилася з дороги.
Але тепер ти на неї вернулася.
Завжди знай, що я дуже тебе люблю.
Господи.
Та нічого.
Я хотіла попрощатися.
Могла й не прощатися.
Не могла.
Та перш ніж я піду...
Я знаю, що ти любиш удавати, ніби не маєш душі,
але ти її точно маєш.
Ніхто не зможе так співати, не маючи в серці любові.
Не бійся.
Якщо важко працюватимеш і слухатимешся серця,
одного дня тебе назвуть королевою.
ПОГАНА МАВПА
Після такої бурі найперше треба продумати свої дальші кроки.
А Еґґ розумів, що з простріленою ногою
непогано було б мати підтримку.
Так скоро найняли нового головоріза?
На Андросі завжди знайдуться люди, за гроші готові на все.
У Лас-Веґасі те саме,
тільки там люди пхають м'ячики для пінг-понгу в дивні місця.
Дуже неприємно.
Краще тобі не знати.
Ну все, ходімо звідси.
Зберемося з силами.
А що б ми зробили, якби не було нового типа?
Ти казав, що маєш план.
Ні, я казав, що мій план настоюється.
Коли мої плани насичуються спеціями й смаками,
тоді стають смачнющі.
- Тобто плану не було? - Знаєш що?
Я не хочу, щоб наша команда починалася з такого.
Треба швидко щось придумати,
бо я маю передчуття, що вони будуть змотувати вудки.
А буває, що в Лас-Веґасі ті м'ячики...
Їх пхають людям у дупи?
Тільки у вишуканих закладах.
Якщо я зможу тебе навчити тільки чогось одного, то хай буде це.
Не лишайся в Лас-Веґасі довше, ніж на ніч.
Ти почуватимеш спокусу лишитися на дві, але обов'язково про це шкодуватимеш.
РІВЕНЬ УРАГАНУ МЕЛ ЗНИЖЕНО ДО БУРІ
Уночі ураган Мел завдав Багамам незначної шкоди.
Сягнувши відкритого океану,
він наштовхнувся на антициклон, який висмоктав з нього всі сили.
Що ж...
Буря минула.
Забираймося з Андросу.
Не можу навіть описати, як болить.
Ти знущаєшся?
Знаєш, чого я не хочу?
Не хочу порівнювати, кому з нас гірше.
Добре?
Я читала,
що забитий палець може боліти, як вогнепальна рана.
Я подивлюся, що там у тебе. От тільки перестану сцяти кров'ю.
Я тебе порадую!
Кров спинилася.
А оце жовте якесь стрьомне.
Може, це зі спинного мозку?
Не знаю. Скуштуй. Яким хріном я маю знати?
Але ж ногами ти можеш рухати?
Тільки пальцями.
Це суперово.
Я дещо принесла, і воно тебе точно підбадьорить.
Ніхера ж собі.
Ось і усмішка.
- Давай руку. Усе буде добре. - Дякую, кохана.
Кохаю тебе.
Привіт, Еґґ.
- Ми нікого не побачили. - О боже. Я чула про Ґрейсі.
Відомо, що сталося?
- Ні. - Ох, Еґґі. Як сумно.
Співчуваю. Вона була неймовірна.
Еґґі, а скажи... Я забула його ім'я.
Він його не називав.
То я казатиму на нього Бекон.
Ви з ним будете яєшня з беконом.
Йому не сподобається.
Яка різниця? Я зватиму тебе Бекон.
Хрін там.
Ну добре.
Ви на улюбленій лавочці,
чи ви там уже не сидите, бо боїтеся, що я знов прийду?
Прошу, скажіть, що ви не на Багамах.
Де я – неважливо.
Важливо те, що я не планую нікого викрадати.
Ви дуже чітко дали зрозуміти своє ставлення до викрадень.
Але я збираюся з друзями в Маямі.
І сподівався, що ви раптом вискочите й скажете: «Сюрприз, вас заарештовано».
Тепер мені потрібен пілот. Тут є один, Класперс,
але він вернеться на Андрос тільки якщо ми йому пообіцяємо,
що його не засудять за певні вчинки.
Скажіть йому, що я до всього поставлюся з розумінням.
Чудово. Тим більше що я йому вже це написав.
І щоб ви знали, він відповів
«Уже їду». Тут 11 знаків оклику і складені в молитві долоні.
Він ще й емоджі баклажана додав.
Мушу з вами прощатися.
Але поки ми ще розмовляємо, можна попросити про ще одну послугу?
Яку?
Приймальня м-ра Браунінга.
Це директор Родс з маямського відділення ФБР.
Дзвоню вам з чемності, щодо Ніка та Ів Стріплінгів.
Зі мною зараз детектив Ендрю Єнсі,
який надав докази, що Стріплінги
здійснюють незаконну діяльність.
Тому сьогодні в кінці робочого дня ми заморожуємо їхні фінансові активи.
Дякую. Я їм передам.
Прекрасно. Ми офіційно в сраці.
Єдина користь від болю полягала в тому,
що Нік ще ніколи не бачив усе так чітко.
Ні, у нас усе добре.
Усе добре? У тебе лишилося три робочі пальці на ногах.
Ти можеш нарешті заткнутись і послухати?
Не говори так зі мною перед Еґґом.
Ти ж знаєш, як я заводжуся, коли ти командуєш.
Я переживав через Єнсі, але раз він у Маямі,
то можна не боятись удару в спину.
Нам треба летіти в Нассау, а звідти якось дістатися Лондона.
Лондона?
Завжди хотіла побувати в Лондоні. Оце радість.
Я люблю чай і...
Але готівка все одно потрібна.
Наші активи заморозять аж наприкінці дня.
Класперс зник, тому ти, Еґґ, знайдеш пілота, який довезе нас у Нассау.
А ти, Ів, їдь у банк.
Слухаюсь, начальник.
А я пошукаю ще довбане знеболювальне.
Кохаю тебе, котику.
У Лондоні тебе вилікують. Ще трошки, і ти знов будеш ходити.
Я знаю.
Що?
Після травм хребта так зазвичай і буває, ага.
З кожним днем стає трохи краще.
Та йди нахер.
Але над цим точно варто було поміркувати.
Скажи, що в тебе добрі новини. Ти знайшла нам нову зброю?
Я дзвонила дядькові Чарльзу.
Він каже, що свою єдину зброю дав Невіллу,
але він обдзвонить знайомих.
І ще каже, що має новий бінокль і може його позичити.
Боже мій. Я навіть не знаю твого дядька Чарльза,
але той факт, що ми попросили зброю, а він пропонує бінокль,
змушує задуматися, чи варто його брати в нашу команду.
Ну, пістолети тут – дефіцит.
Навіть не всі копи їх мають.
Це наштовхнуло Єнсі на думку.
Ану, зараз.
- Що ти хочеш? - Привіт, Розо. Послухай.
Я розумію, що ти розчарована, що я не сів у літак.
Розчарована?
Ти не поставив її на перше місце.
Дякую за підказку. Я пересяду.
Розо, послухай.
Я знаю, що між нами нічого не скінчилося.
Нам добре разом. Вибач, але ж ти знаєш, що я маю довести це до кінця.
Просто... Стало страшно, розумієш?
Розумію.
Я хочу, щоб ти вернувся додому живий.
- Ти хоча б бережешся? - Так.
Клянуся.
Чуєш, а може, ти пам'ятаєш, де саме
викинула револьвер?
Дякую, що не вимикаєшся,
- а то я дуже не люблю... - Охрініти.
Роза?
Ось і вони!
- О, привіт. - Привіт.
Нам потрібна його допомога, а він хоче дружити,
тому привітаймося трохи активніше. Раз, два, три.
- Класперс! - Класперс!
Що?
Уже не дарма чекав.
Радий тебе бачити, друже.
- Так! - Привіт!
Продовжуємо там, де спинилися.
- Де спинилися. - О, привіт.
Чарльзе, це не прогулянка в ботанічному саду.
Ми шукаємо револьвер, тому сховай бінокль, добре?
Відчепися від мене й мого бінокля.
Жаль, що Роза сердиться,
але хочеться, щоб вона згадала, де кинула зброю.
Вона була налякана.
Чарльзе, а коли тут відчиняється банк?
О першій.
Ставлю на те, що Ів там буде вже о 12:59.
Тому, будь ласка, всі шукайте, він точно десь тут.
Друже, Роза – класна дівчина.
Красуня, ще й з перчиком.
Обов'язково їй передам.
Ти тільки менше балакай, а більше шукай револьвер.
Знаєш, ми теревенили всю дорогу додому.
Вона сказала, що я занадто балакучий, але на щастя,
вона знає іншу таку ж балакучу людину.
Таке взагалі можливо?
Навряд.
О, хлопці. Невелике заохочення. Скиньмося всі по десять баксів.
Хто знайде револьвер, отримає всі гроші.
- Домовилися? - Домовилися.
- Так.
Ура. Я його знайшов. Ось він.
Можете не платити одразу, але я чекаю грошей.
Не відморожуйтеся. Дякую.
Безчесний гівнюк. Бачив таке?
БАНК «КРАУН ТРОПІКАЛ»
Ну от. Ти ба, чітко о 13:00.
Подякуй за мене Чарльзу,
бо цей бінокль – поки що зірковий гравець усієї нашої місії.
Йому буде приємно.
Ми ледь не спізнилися, бо ти дуже повільно їхав.
Сенс пересування на авто в тому, щоб їхати швидше за велосипед.
- Я поганий водій. - Можеш і не казати.
Твої пасажири самі зрозуміють.
Коли Ів вийде,
я її схоплю, а ти вези нас до літака Класперса.
І можеш їхати повільніше за мою бабусю.
А як бути з Ніком?
Ніка спіткала доля шашлику. Він нікуди не піде.
Привеземо Ів у Маямі, і вона здасть його нараз.
Просто дочекайся мого сигналу.
Я дам тобі дуже чіткий, навмисний сигнал,
щоб не було непорозумінь. Я зроблю отак
- і отак. - Ясно.
Якщо я торкаюся носа,
- що ти робиш? - Їду.
Ні. Бо, може, це просто так. Ненавмисно.
- А якщо я роблю отак? - Я їду.
Ні. Може, це я просто поправляю зачіску.
Тому й буде два жести.
- Ясно. - Усе, помилки розібрали.
- І якщо я роблю отак? - Тоді я їду.
Це буде навмисний жест.
- Так. - Кажи зі мною,
- щоб ми точно домовилися. - Авжеж.
- Навмисний. - Навмисний.
Бачиш, як весело, бо ми готові?
- Дякую. - Це тобі. Ти зможеш.
Ну, удачі тобі.
Сонні!
Де тебе чорти носять?
Щось тебе давно не видно.
Що ти таке кажеш?
Я з Боббі.
Прямо за твоїм вікном. Визирни.
Я нічого не бачу.
А знаєш що? Я з не з того боку будівлі.
Я тут розвернувся. Привіт, Боббі.
Говорю з Сонні. Секунду.
У будинку Гемінґвея стався вандалізм, мушу цим займатися.
- Зайди до мене, я все розповім. - Уже йду.
Я хочу купити отієї модної холодної кави.
Узяти тобі
таку крижану бомбу зі збитими вершками?
Це було б те що треба.
Зрозумів. Значить, беру.
Я вже йду. Ще й кексик тобі прихоплю. Бувай.
Тепер їм треба було чекати.
Треба вивезти босів з цього всраного острова.
Не можу. Літак потрощило.
А де той балакучий американець, з яким ви літали?
- Попроси його. - Він нас надурив.
Та й він полетів.
Не полетів.
Сказав, що сьогодні ще когось повезе.
Уже годину наминає фрітери з молюсками.
По-моєму, в нього від них залежність.
Невілл не міг стримати радості.
Шоу починалося.
Не може бути! Ів, так? Як життя?
Не тікай. Це буде дуже нечемно, Ів.
То це через тебе в банку не знали нічого
про замороження нашого рахунку?
Ага. Я це вигадав. Там цікава історія.
І я тобі все розповім,
поки ми з тобою летітимемо в Маямі.
Хлопці, вітаю. Я працівник поліції острова Кіс.
Я покажу вам жетон.
Щоб ви знали, ця жінка – вбивця.
- Видно, що не вбивця. - Вона вбивця.
І не завадило б надіти на неї наручники.
Я повільно віддам вам цей револьвер,
щоб усі почувалися в безпеці.
Це він. Тип, який у мене стріляв.
Це на 100% неправда.
А ми проведемо експертизу.
В експертизі нема потреби.
Стріляли з цього револьвера, просто не я.
А ще він устромив вудку моєму чоловікові в спину.
Це теж неправда. Так, я там був.
Сцена була жахлива, але я нікому не встромляв вудки в спину.
Ми з усім розберемося, місіс Стріплінг.
З чим розберетеся?
Еґґі, милий, відвезеш мене додому?
Чекайте, чекайте, що коїться? Нікуди вона не їде.
- Не підходьте. - Ти не...
Куди не підходити?
Була рада бачити, детективе.
Важко бути так близько від бажаного й дивитись, як воно їде геть.
Хлопці, це величезна помилка. Ви знаєте, кого щойно відпустили?
Ви знущаєтеся?
Знаєте, що це? Ось що.
Іноді хочеться чихнути,
але й срана вологість не дає життя.
А іноді вологість накочує.
Невілле, тікай! Я тебе підхоплю!
Треба обговорити сигнали.
- Що сталося? Де Ів? - Усе пішло не за планом.
Заявився Еґґ, ніби нас хтось злив.
Як дивно.
У тебе дуже винуватий вигляд.
Класперсе, хочеш щось сказати?
Якщо дорожиш нашою дружбою,
то зараз та мить, коли можна сказати правду.
Він мене бачив. Я пішов з'їсти фрітерів, і Еґґ мене побачив.
- Я... - Класперсе, та що з тобою?
- ...маю слабкість. - Боже.
- Простіть мене. - Усе добре.
Усе добре. Ми прощаємо.
Але не забуваємо.
Прощаємо й пам'ятаємо, але прощаємо.
- Дякую. - І пам'ятаємо.
Є й хороша новина. Я чув їхню розмову,
і жоден літак не летить ні з острова, ні на острів.
Тобто Стріплінги не втечуть?
Ні.
Хіба що на яхті.
- Їдемо. - Ти не їдеш.
Але я тебе простив. Та все одно все пам'ятаю.
Еґґі носить речі на яхту.
Тіллі з ним.
О, слава богу. А то я хвилююся за Тіллі.
Я сумуватиму за цим островом.
Я теж.
Думаю, колись я сюди вернуся.
Ти вернешся?
Не проти, якщо і я з тобою?
Куди ми прямуємо?
Як твої ноги, Нікі?
Вони в тебе...
Можеш ними рухати? Чи тільки пальцями?
Що за хрінь?
Не змушуй мене почуватися, ніби це все я винна.
Ти обіцяв піклуватися про мене.
Як ти це робитимеш у такому стані?
Якби то була ти, я б це робив.
Але ми дуже різні.
Що зі мною не так?
Як я обрав довбану соціопатку замість рідної дочки?
Можна мене й не ображати.
Тільки зроби мені послугу.
Скажи Кейтлін, що я її люблю, і що мені жаль.
Навряд чи я її перестріну.
ДОВГО І ЩАСЛ-ІВ-О
Чорт, чорт.
Ось і я. О боже. І чому я не взяла фотоапарат?
Ви такі гарненькі. Враження, ніби позуєте.
Я візьму Тілл. Моя булочка.
Давай ключі.
Де містер Стріплінг?
Ну, розумієш...
Я не хотіла везти його аж сюди в таку спеку.
Тому сказала йому: «Еґґ по тебе вернеться».
А ще глянь, що я маю.
За те, що ти такий класний.
Я скоро.
Чуєш, Еґґі. Капітаном буду я.
Що мені варто знати? Як керувати?
Штурвалом.
Я скучатиму за цим чуттям гумору.
Ну, до зустрічі.
Ну все, Тілл. Ти і я, дівчинко.
Ти мій другий пілот. Це пригода. Буде дуже цікаво.
Ну. Завести яхту. Не пам'ятаєш, як це...
Ключ сюди. Отак.
Довбаний...
О боже. Ти диви. Завелася.
Тіллі?
От кінчені.
Єнсі, відпусти! Втопишся!
Що ти робиш, Єнсі?
Відпусти!
Ти не коп усього світу.
Відпусти.
Перестань, старий. Хоч раз зроби так, щоб тобі було краще.
Не чіпляйся за це гівно.
Єнсі, відпусти!
Давай. Просто відпусти.
Хоч цей раз.
Напевно, якоюсь мірою це була особиста перемога,
але відчуття було геть інше.
Кілька днів Невілл не ходив рибалити.
Зазвичай ніхто не приходив дивитися на його вилов,
та з другого боку, це він уперше витяг таку громадину.
Бачу, треба шукати нову роботу.
- Доні. - Еґґ.
Тобі дісталася чудова жінка.
Не просери своє щастя.
Колись і мені майже дісталася чудова жінка.
Знаю: я сам казав, що багато років
розказую тупим туристам рибальські байки.
Та я й досі не вмію їх швидко закінчувати.
Нічого не можу вдіяти.
Хочу, щоб люди мали відчуття завершеності.
Дуже довго...
з ним було так класно.
Він був веселий, добрий, дивакуватий.
Ти мені віриш?
Думаю, неважливо, чи тобі вірять.
Ти ж знаєш, який тато був з тобою. Але ось що я можу тобі сказати.
Тато тебе любив.
- Дякую. - Ага.
Хочете, називайте мене слабаком...
Лулу, ходімо. Я відведу тебе додому.
Але якщо двом самотнім душам судилося бути разом,
то, чорт забирай, я хочу, щоб вони були разом.
Усе добре.
Можеш іти.
Ну от.
Знаєте, якщо людина не шкодує часу й слухає вашу балаканину,
то треба дати їй щось приємне, за що вона зможе триматися.
Тим більше якщо негідник вийшов сухим з води.
Тіллі, о боже.
Як же в Португалії гарно.
Ми змогли, дівчинко.
Ми змогли.
Бо мені до лампочки: судилося так чи що,
а я все одно засмучуюся, коли розплачується невинна людина.
Ти як?
Я дуже за нею сумую.
Проведеш мене додому?
Я її бачила.
Це нормально.
Вона й мене навідала.
Це тому, що вона знов вірить.
- Це чудово. - І справді.
Це значить, що збудуться всі її бажання.
Не можу сказати, чи Ів вдавилася своєю брехнею,
чи морквинками, які так любила.
Але відчуття було таке, ніби щось тягло її до краю.
Порушивши понад 20 міжнародних законів,
Ендрю Єнсі знов лишився без жетона.
Єнсі!
Привіт. Що це тут робить моя найулюбленіша закохана парочка?
Я привітаюся за тебе.
Іди став стільці.
Передає тобі привіт.
У вас там буде пікнік?
Ні, ми купили цю халупу на аукціоні за його бандюганські гроші.
- О, клас. - Ага, збудуємо маленький будиночок.
Не... Один поверх. Краєвид ми тобі не засеремо.
Аж стрибати хочеться –
я виграв у сусідську лотерею.
Дякую. Чим займаєшся?
Та от щойно був з перевіркою в китайському ресторані на Ітон-стріт.
У «Шанхайській вежі»?
У них охрінезно смачні цзяоцзи.
А секретний інгредієнт – шматки тарганів.
А знаєш? Мені пофіг. Сьогодні ввечері їх з'їм.
Добре, смачного.
Вам, молодим, мабуть, корисно їсти більше білка.
- Алло. - Привіт, Ендрю.
Ти зайнятий?
Привіт, Бонні. Уявляєш, я читаю.
Хочеш, щоб я завелася?
Бонні, ти хіба не за ґратами?
Не мусиш тягати гантелі у дворі тюрми?
Том-Ас катається на гідроциклі.
А мені треба знати.
Ти ще з Розою?
Хотів би я сам знати відповідь.
Поки що ми не розмовляємо, тому я не впевнений.
Ми офіційно не порвали.
Тому фактично ти мені зраджуєш.
Вибач, Бонні. Книжка дуже цікава,
- тому я... - Почитаєш мені?
І потім я дам тобі спокій.
Байдуже що, просто читай.
Добре. Зараз.
«Він ясно подумав: "Зараз я накою херні".
А наступна його думка була: "Але ж це не обов'язково".
Скоро з'явилась і третя думка,
а саме: "Та все одно накою"».
Ти ба.
По-моєму, це й справді книжка про мене.
Розумієш тепер? Я знаю тебе краще за всіх.
- Так. - Привіт.
Ну все, Френк, поговоримо за покером.
На тому тижні в Томмі Біскейна.
То друг дзвонив, Френк.
Я радий тебе бачити.
- Знаєш, у самому кінці я відпустив... - Не хочу говорити.
Поговорити все-таки треба.
Спершу секс, поговоримо потім.
Хіба не можна одночасно?
Серйозно?
«Було класно, дуже дякую за все, бувай»?
Здається, все було якесь прощальне.
Але як для прощання, воно було чудове.
З усіма я б так не прощався, звісно.
Касирові в банку, мабуть, просто помахав би.
Це не через тебе.
Ти справді кажеш «річ не в тобі, а в мені»?
Це кліше я люблю чи не найменше.
Я поставив би його в один ряд з приказкою
«поки дивишся на чайник, він не кипить».
Бо я дивився на чайники, і вони завжди киплять.
Причина й правда в мені.
Я вже довгий час не була щаслива, і ти допоміг мені це зрозуміти.
Мені треба розібратися, де моє місце в цьому світі,
а потім уже починати справжні стосунки.
Ага. Ну, в цьому є сенс.
Хоч це й збиває з пантелику.
Ну все. Прощавай, Єнсі.
Може, не «прощавай»?
Чому не «коли-небудь ще перетнемося»?
Добре. Коли-небудь ще перетнемося.
Перетнемося.
Єнсі звернув увагу, що опинився якраз там, де й починав.
Загалом він був щасливий, але не мав з ким розділити це щастя.
Він завжди вірив, що для кожного хтось та й знайдеться.
І неважливо, чи ви були створені одне для одного...
...але я це пережив і тепер мені надзвичайно подобається, бо...
А знаєш? Вибач. Кажи.
Добре.
...чи такі схожі, як свиня на коня.
Хай там як, усім нам треба знайти своє місце.
Бо неможливо рухатися вперед, поки ти не там, де маєш бути.
Коли ми відбудуємо дім, тут буде чудово.
Ми?
Я звертався до Дріґза, але й тебе запрошую.
І як же ти оплатиш новий будинок?
Покажи їй.
Я взяв собі склянку в домі.
Будь ласка.
Друже.
А знаєш, я ніколи не дивився на цей краєвид.
Ніфіга собі, як симпатично.
Ти кажеш щось геть божевільне.
Ти був у мене дев'ять мільйонів разів.
Це один з найшикарніших видів у світі.
Суцільний краєвид, куди не глянь.
- Усе – краєвид... - Я мав на увазі,
що якби бачив це щодня, то, мабуть, почував би радість.
Не жартуй так. Я не в гуморі.
Я йшов з Монте по берегу...
і зробив, як ти казав: дозволив собі по-справжньому її відчути.
Було приємно.
Ну охрініти. Просто прекрасно.
Я чую, ти сердитий? Що за хрінь?
Бо хоч як я стараюсь, а все одно наче сам собі заважаю.
А тим часом буквально всі, з ким я контактую,
ростуть і рухаються вперед.
- Я ніби каталізатор. - Ти не каталізатор.
- Каталізатор. - Не можеш ним бути.
Я точно каталізатор.
Дивись. Ви з Монте рухаєтеся вперед.
Роза рухається вперед.
Невілл і Доні рухаються вперед.
Коли я познайомився з тими двома, можна було подумати, що вони бездомні.
А тепер вони одружені й мають дім у власності.
Якщо це не каталізатор, то що ж тоді каталізатор?
- По-моєму, вони трахаються. - Вони кращі за попереднього сусіда.
- Тому я мовчу. - Ну добре,
може, ти трохи каталізатор.
Дякую.
А сказати щось прикольне?
Якщо рифові олені не знаходять прісної води,
то можуть пити морську й так виживати.
Я цього не просто не знав, мені щиро насрати.
Відтепер я сам буду рифовим оленем.
Адаптуватимусь, еволюціонуватиму, не зациклюватимуся на несправедливості.
Рифовим оленям важлива справедливість?
Та перестань. Ти розумієш, що я мав на увазі.
Я мав на увазі, що я змінюся.
Що я не маю бути копом усього світу.
Кінець історії.
Закрив книжку.
- Епілог прочитав. - От і добре, брате.
Ага.
До речі, у мене щось лежить у машині.
Це не зовсім робота на поліцію,
але, по-моєму, сталося щось херове.
Не хочеш подивитися?
Враження, ніби ти й не слухав, що я казав.
- А що ти казав? - Що все це позаду. Я рифовий олень.
У мене в роті морська вода.
Прекрасно. Добре. Забудь. Допиваймо.
Дякую.
То що там у машині, старий?
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька