NETFLIX PREZINTĂ
E mai în față.
Prima stradă la dreapta.
Bagajul dv., domnișoară?
Du-l la ușa din față, te rog!
Bună dimineața!
- Bună dimineața! - Sunteți dra Susanna?
Da! Dv. cine sunteți?
Maria, noua menajeră. Mă bucur să vă cunosc.
Da. Mi-a spus despre dv.
- Cine? - Tata.
- Serios? - Da. În scrisorile lui.
Lăsați bagajul aici! Îl iau eu mai târziu.
- Mulțumesc. Crăciun fericit! - Crăciun fericit și dv.!
Vă așteptam la prânz.
Știu, dar am prins trenul de mai devreme,
așa că iată-mă!
Pot intra?
Vă rog.
Rachele…
Dnă Rachele…
Sunt de la fisc.
Idioato!
- Bună, bunico! - Bună!
Știam de când erai mică că ești o idioată, idioato.
Cum ești?
Cum crezi că sunt? Sunt aici.
- Mă uit și aștept… - Aștepți moartea, da, știm.
Da, continuă să mă tachinezi. Mi-ar plăcea să te văd la vârsta mea.
Te mai doar picioarele?
Nu e vorba de picioare. Sunt o povară pentru toată lumea.
Mereu trebuie să cer totul.
Nu pot face nimic singură.
Maria. Aș vrea pastilele mele, mulțumesc.
Da, dnă.
Cum merge?
- Merge. - Nu se schimbă niciodată nimic, nu?
Niciodată.
- Mamă! - Susanna. Ce faci aici?
Nu trebuia să vii cu trenul de amiază?
Ba da. L-am luat mai devreme.
- Cine te-a adus aici? - Am luat un taxi de la gară.
Te-ai schimbat mult.
Au trecut doar șase luni de la ultima vizită.
Știu, dar ești altfel.
O fi de vină Milano.
Da. O fi de vină Milano.
- Ai fumat. - Nu!
Ba da, miroși a tutun.
- Tutun? - Da!
Cred că e din cauza șoferului de taxi. A fumat până aici.
Ei bine…
Tata e în grădină?
Nu, ce grădină? N-a ieșit din casă de zile întregi.
De ce? E bolnav?
Nu e bolnav. A devenit leneș.
Trezește-l dacă vrei.
- Bine. - Doarme acolo.
- În camera de oaspeți? - Da, ne-am obișnuit așa.
Așa e.
Sforăie așa de tare. Mă scotea din sărite.
- Dnă. - Mersi.
- Ai cunoscut-o pe Maria? - Da. Mi-a deschis ușa.
Lucrează la noi de trei luni.
Să-i fac micul dejun domnului Marcello?
Nu. Lasă-l să se odihnească! Mulțumesc.
Eu n-am mâncat de dimineață.
Îmi poți face ceva?
- Desigur. - Mulțumesc.
Cum e ea?
Având în vedere că am ales-o în grabă,
pentru că Adele plecase,
nu e rea.
Gătitul ei, totuși…
Pune prea multă sare, prea mult ulei, prea mult usturoi.
- Mamă, e din sud. - Bine.
Nu te deranjează să ai pe cineva așa?
Din sud?
Nu, mamă. E frumoasă.
- Și? - Și, nu știu.
Te trezești dimineața și ea e chiar în fața ta.
Și Adele era o femeie frumoasă.
Dar Adele avea 70 de ani.
- Da? - Ce s-a întâmplat cu ea?
Devenise obsedată să curețe geamurile.
- Geamurile? - Da.
Toți îi spuneam: „Ai grijă, o să cazi…”
- Și? - A căzut.
- A căzut? - Micul dejun e gata.
- Ce mâncăm? - A! Eu nu iau micul dejun?
- L-ai făcut tu? - Da, evident.
O femeie plină de calități.
Ar trebui s-o vezi când curăță mere.
Curăță câte un centimetru. Nu mai rămâne măr deloc.
Dar nu ea le plătește.
Cine le plătește?
Insinuezi ceva, dragă?
Niciodată.
Bonjour, maman!
Mătușă Agostina!
Bună, Susanna! Bun venit!
'Neața, soro!
'Neața!
Cum ești?
Sora ta a ținut lampa aprinsă până noaptea târziu
și n-am putut dormi.
Mătușă, minciunile te vor duce în iad.
Caterina!
- Tu ești diavolul. - Cum de ești deja aici?
Am luat trenul mai devreme. Am vrut să fiu cu voi.
Mi-ai lipsit.
Dacă ai dormi noaptea, nu mi-ai purta de grijă.
Dacă ai stinge lampa noaptea, aș putea dormi.
Dacă n-ai merge la baie de 25 de ori, ai putea adormi.
Mersi, mamă.
Nici la toilette nu poți merge aici?
Haide, mătușă! Nu te supăra!
E din vina fetiței ăsteia!
Adoră să mă chinuie. Are diavolul în ea.
E normal. E Ajunul Crăciunului.
Abia aștept miezul nopții.
E timpul să-l trezim pe tatăl vostru.
Maria, poți să-i duci o cafea, te rog? Zi-i că Susanna e aici!
Da, dnă.
Dle Marcello?
Mătușa nu s-a mai dat pe brazdă.
Nu. Încă e o afurisită.
- Așa e. - Niciun răspuns.
- Doamnă, nu răspunde. - Intră! E pe jumătate surd.
Maria?
- Ce e? - Ce a fost asta?
- Ce s-a întâmplat? - Dl Marcello…
- E… - E ce?
E mort.
Ce vrei să spui?
Are un cuțit înfipt în spate.
- Mătușă! - Nu…
Mamă, Marcello…
- Nu se poate! - Calmează-te!
Nu se poate!
- Nu-mi vine să cred. - Mamă…
Mamă…
E blocată.
Am încuiat-o.
Nimeni nu intră în cameră până nu vine poliția.
Ai înnebunit?
- Nu putem contamina locul crimei. - Caterina…
- Dă-mi cheia! - Nu.
Dă-mi cheia!
- Caterina… - Dă-mi cheia!
Tatăl tău poate avea nevoie de noi.
Tata nu mai are nevoie de nimeni.
Tata e mort.
Nu…
Poate ucigașul e încă aici.
Mătușă!
Mătușă.
- Mătușă Agostina? - Agostina, trezește-te!
Încercați cu astea!
Nu se trezește.
Dumnezeule! Ce a fost asta?
- Sărurile fac minuni. - Camera se învârte.
- Maria… - Nu, eu sunt Susanna.
Pardon!
Maria, poți chema un doctor, te rog?
Mă tem că am leșinat.
- Da. - Nu, ajunge.
Crezi că vom avea grijă de tine acum, că Marcello e mort?
Mon Dieu…
Marcello e mort?
- Doamne! - Las-o!
O să tacă o vreme.
Bietul Marcello!
În ultima vreme, afacerea lui nu mergea bine.
Dar nu credeam că se va ajunge până aici.
Să-și bage un cuțit în spate? Nu cred că a făcut-o el însuși, mamă.
Am citit undeva că depresia…
Doamnelor, înțeleg că nu vreți să auziți asta.
Dar dl Marcello… a fost ucis.
Trebuie chemată poliția.
Da, Maria. Grozav. Bine că ești aici.
Măcar tu ai puțină luciditate.
Bine. Da. Mamă! Nu mai bea!
Ce?
Tocmai mi-am pierdut ginerele.
O să chem poliția.
- Au tăiat firul telefonului. - Ce?
- Ascultați… - Ce a fost asta?
Obloanele Caterinei. Le-aș recunoaște oriunde.
- Le închid. - Nu, Caterina, stai!
E periculos. Ucigașul ar putea fi încă aici.
Vai! Doamne, un atac de cord. Doamne! Un atac…
Cineva trebuie să se ducă sus.
Să-i închidă obloanele!
O trimiteți pe cea mai tânără?
- Eu abia am ajuns. - Și?
Mie mi-ar plăcea să merg, dar…
Înțeleg. Mă duc eu.
Maria.
E o piesă unicat. Doar dacă e absolut necesar.
- Mamă! - Ce?
E o vază Ming.
Haide, mamă, ajunge!
Mamă…
Haideți să ne uităm!
Nu vă faceți griji!
Nu e nimeni.
Ai verificat și în dulapuri?
Da. Și sub paturi.
- În spatele ușilor? - Da.
În cufere?
Dră, vreți să urcați să verificați?
Întrebam și eu.
De fapt, doamnă, mă gândeam la câini.
Câini? Care câini?
Câinii noștri. N-au lătrat toată noaptea.
Așa, și?
Latră la cel mai mic zgomot.
Dacă n-au lătrat, înseamnă că n-au intrat străini în casă.
Deci, ucigașul cunoștea casa asta.
- Da. - Sara, te rog.
- Ce? - Vaza Ming.
- Poftim! - Doamne!
- Bem un ceai? - Da.
O să-l fac eu.
Ce s-a întâmplat aseară?
Nimic neobișnuit.
N-aș spune asta după ce s-a întâmplat cu tata.
Te rog, fă un efort! Orice detaliu contează.
Cine a folosit telefonul ultima?
Cred că eu.
Am sunat la magazinul cu lemne la șapte ca să fac comandă.
- La ce oră a ajuns lemnul? - Niciodată. S-au temut de zăpadă.
La șapte, telefonul încă funcționa.
Da.
Deci, ucigașul era încă aici.
Doamne, ce chin!
Cine l-ar disprețui pe tata?
Cu cine făcea afaceri în ultima vreme?
Nu știu. Nu vorbea despre muncă.
- Bunico. - Da. Ce?
Ai spus că afacerea lui nu mergea bine.
Da. Era falit.
Nu!
Ce? Era falit.
Într-atât încât mi-a cerut obligațiunile.
În niciun caz n-a făcut-o.
Ba da.
Și s-a enervat pentru că n-am vrut să i le dau.
De ce nu ai vrut dacă era așa de disperat?
Doar le ții sub saltea.
De unde știi unde le țin?
Ce original!
Obligațiunile tale nu valorează milioane.
Poate că nu.
Dar e o sumă frumușică.
De ce nu le dai familiei care te găzduiește?
Ne scoți pe ochi ospitalitatea?
O săptămână e ospitalitate. Zece ani e uzucapiune!
Mamă!
- Ce? - Iart-o! Știi că nu vorbește serios.
A! Da, scuzați-mă!
Sunt puțin șocată.
Avea probleme cu furnizorii?
Din câte știm, nu.
Se înțelegea cu toți, chiar și cu noul partener.
Un nou partener?
Da. Omniprezentul onorabil domn Giannutri.
De ce omniprezent?
Nu pierde nicio șansă să vină la cină.
- Mai ales de când gătește Maria. - Nu fi prostuță!
Venea chiar și când găteam eu.
Când ai gătit tu?
Caterina, te rog.
Avea vreun motiv să se supere pe tata?
Aș exclude asta.
Dl Giannutri are pisici acasă. Când vine aici, câinii o iau razna.
Dacă ar fi fost el, l-ar fi mirosit.
Așa e. Da. Bravo, Maria!
Nu profită de pe urma morții tatei?
Nu.
Cine profită?
Cine-i va moșteni bunurile?
Presupun că eu.
Da. Jumătate merge la soție și jumătate la copii.
Dar nu știu. Nu sunt notar.
Doar dacă Veronica nu e în testament.
Cine e?
Adevărata iubire a tatei.
Toți știm că sunt foarte apropiați.
- Nu reîncepuseră să se vadă? - Serios?
Da, dar ca prieteni.
Nu e la Paris?
Nu, s-a întors de ceva vreme. A cumpărat o casă.
- E adevărat, Margherita? - Nu ți-am spus?
- Nu. - Tocmai am făcut-o.
Da, a cumpărat o casă lângă lac.
Se plimbă împreună și călăresc.
Dar eu urăsc caii, așa că mă feresc.
Călărie.
Nu ești geloasă?
Eu, geloasă? Nu. Pe Veronica? Vezi să nu!
E o femeie atât de plictisitoare, atât de… nesemnificativă.
Nesemnificativă?
Atunci, e ciudat că tata o plăcea.
Sunt greșeli din tinerețe. Nu e mare lucru.
Nu înțeleg ce a văzut la ea.
De gustibus.
La ce oră s-a culcat tata aseară?
- Mă întrebi pe mine? - Da.
Nu știu.
Dacă ai fi dormit cu el, ai fi știut.
Dacă tu ai fi dormit cu el, ai fi știut.
Ce insinuezi, Margherita?
Agostina, nu te preface! Știu că-l iubești de mulți ani.
- Îl iubesc? - Da.
Cum îndrăznești? Sunt o femeie dreaptă!
Da, pentru că nu te vrea nimeni.
- E adevărat. - Mulțumesc, mamă.
Scuze!
De unde știți?
De unde știți cum e să afli că,
dintre miliardele de oameni din lume,
sufletul tău pereche locuiește în casa ta
și e soțul surorii tale?
Și trebuie să reprimi totul!
L-am avut pe Leopardi în casă și n-am observat.
Ai o inimă de piatră.
Ești rece, Margherita.
Și ne mai întrebăm de ce a murit Marcello?
Era singur!
Tu ai putut să fii cu el, dar n-ai vrut, iar eu am vrut, dar n-am putut.
Tu auzi ce spui?
Mama te găzduiește aici de ani de zile și așa îi mulțumești?
Flirtând cu tata?
Niciodată!
N-am flirtat niciodată cu tatăl tău, șarpe creț!
Sentimentele mele erau platonice.
Ai terminat?
Da.
Cum ați găsit-o? Avea referințe?
Sora ei e menajera lui Giannutri.
Lucra în oraș, dar nu-i plăcea acolo.
Când a murit Adele, a venit să stea cu noi.
Acum sunt suspectă?
Toată lumea e.
Și ție, desigur, îți păsa cel mai puțin de tata.
- N-aș paria pe asta. - De ce l-aș omorî?
Servitorii nemulțumiți sunt primii suspecți.
De ce credeți c-am fost nemulțumită?
Ai fost prea sigură legat de câini.
Cum știi că n-au lătrat toată noaptea?
N-am prea dormit azi-noapte. Aveam o presimțire proastă.
De ce?
Dl Marcello avea emoții aseară.
Când i-am adus ceai de plante…
I-ai adus ceai?
Da, cam la miezul nopții.
De unde știm că nu l-ai ucis tu?
Ai fost ultima care l-a văzut în viață.
Ce e amuzant?
- Știi pe cineva care l-a văzut după? - Nu.
Oricum, nu aveam de ce să-l omor.
Aș putea fi singura de aici.
Maria!
Cum îți permiți așa ceva?
Doamne! Mi-au furat obligațiunile!
- Obligațiunile! - Maman!
- Ce spui? - Le-au furat!
- Economiile mele! - Obligațiunile!
- Avem un criminal aici. - Mătușă!
Și un hoț!
- Nu. - Mamă!
Vrei ceva de băut, bunico?
Da, poate un Negroni.
Îl pregătesc imediat, doamnă.
La naiba cu ei!
Ei bine, bunico, le țineai sub saltea.
Ce?
E primul loc în care un hoț va căuta.
Poate că maman voia să i se fure.
Ce vrei să spui?
Că le-ai făcut să dispară.
Voiai să le vinzi fără să-mi dai partea din moștenire.
Ce moștenire? Sunt încă în viață.
Chiar crezi că mama ar face o asemenea farsă?
- Îi păsa de obligațiunile alea. - Dorm pe ele.
Toată noaptea. Nu ies deloc din cameră.
Mincinoaso. Te aud mereu mișcându-te.
Dormi vreodată?
Negroniul dv., dnă.
Mulțumesc.
Stau prost cu nervii.
- Am un somn ușor. - Ciudat pentru o femeie așa de dificilă.
- Viața e ciudată. - Adică, Margherita?
- Ajutor! Nu. - Nimic.
Nu, domnișoară!
Doamne!
Tu ai fost?
- Ce? - Ai furat obligațiunile lui maman?
Credeam că întrebi dacă l-am ucis.
Rușine! Furi obligațiuni de la mama ca să le vinzi
și să păstrezi banii.
Ascultă, Agostina!
O să te ascult puțin, dar ajunge.
Știm că te-ai măritat cu Marcello din interes
și voiai să-l usuci de bani.
Ce? Toată lumea știa că era zgârcit!
- Nu cred. - Nu?
- Nu. - Tu ești mai zgârcită.
Ați văzut casa asta?
Ce e cu ea?
A trebuit să aștept să moară Marcello ca să schimb tapetul ăsta de rahat!
- Exagerezi. - Sigur. Tu oricum locuiești în Milano.
Și?
Și eu locuiesc aici, în acest muzeu!
Doamne…
Am stat 25 de ani cu un bărbat care sforăia ca un porc.
Îi fac două fiice și ce îi cer?
Să creștem împreună. Dar nimic. Totul rămâne la fel.
E blocat. Imobil. Zi după zi.
Și mă acuzi că sunt cu Marcello pentru bani!
Rușine ție!
Mă duc la poliție.
Dacă ne arestează pe una dintre noi, e clar că merităm.
Mamă, dar…
Fără „dar”!
Pălăria ta…
Mergem la căruciorul cu băuturi?
Da.
Mașina nu pornește. Cineva a tăiat cablurile motorului.
- Sfinte Sisoe! - Da…
Veți fi de acord că asta ne exonerează pe multe dintre noi.
Ce vrei să spui?
Eu nici nu știu unde e motorul.
E una dintre acele propoziții din romane.
„Au tăiat cablurile motorului.” Dar cum se face?
Vi-o imaginați pe maman făcând-o?
Ea nici nu ajunge la mașină.
- De ce mă pomenești? - Ce insinuezi?
Nimic.
Dar poate că tu și sora ta știți cum să faceți asta.
Sigur.
- Par mecanici? - Eu nici n-am permis.
Mătușă, eu n-o să fac pe proasta ca să ies de pe lista ta de suspecți.
Știu să deschid o capotă Dar asta nu înseamnă că am făcut-o.
- E cineva aici. - Unde? Doamne!
S-o fi întors ucigașul.
- Să ne ascundem sus! - Maria, ia vaza Ming!
Liniște!
Mă lăsați aici?
Da!
Adu vaza! O să i-o spargem de cap.
Mătușă!
Ajutor!
Intră!
Veronica.
V-am speriat?
Nu am vrut.
Ce căutați aici?
Cine v-a trimis?
Pe cine căutați?
E un moment nepotrivit?
„Nesemnificativ” e primul cuvânt care-ți vine în minte.
Al doilea e „anost”.
Știu că pare de prost gust, dar…
acum o oră am primit un apel supărător.
Au spus că Marcello fusese ucis.
Cine ar face o farsă așa?
Atât de morbidă.
Tocmai de Crăciun. Sunt tulburată.
Am încercat să sun de multe ori,
dar linia era ocupată.
Așa că am venit să verific.
Unde e Marcello?
E numai distracție și joc.
Până când nu mai e.
Mă scuzați!
Marcello.
Sunt eu, Veronica.
Marcello. Deschide!
S-a încuiat înăuntru?
Deschideți ușa! Vreau să văd cum se simte.
Marcello e mort.
Mort?
Deci…
Cine a fost? La telefon?
Era bărbat sau femeie?
Femeie.
Cum a murit?
Un cuțit în spate.
De unde știai că e camera lui?
Corect!
Vreau să-l văd cu ochii mei. Deschideți ușa!
Nu plec până nu-l văd.
Bine, dacă insiști.
Cheia e acolo, pe pian.
Știu drumul.
Cheia nu se rotește.
Nu e cheia potrivită.
Îmi permiți?
Poftim!
Cineva a schimbat cheia.
Cine?
Poate tu.
N-ai răspuns la întrebarea mamei.
De unde știai că tata dormea acolo?
Ăsta era dormitorul nostru.
Știu că a luat camera de sus cu tine,
dar știu și că dormea aici de ceva vreme.
Greșești.
Marcello a cumpărat casa asta când eram încă logodiți.
Eu m-am dus cu el la notar.
A cumpărat-o de la bunica mea.
Poftim?
A fost casa ta?
Da, de generații întregi.
Acest tapet a fost ales de străbunicul meu.
Am auzit că modelul e din nou la modă.
Nu sunt convinsă.
Eram atât de tânără.
Tatăl vostru a fost instructorul meu de echitație.
Poftim?
Instructorul tău de echitație?
Asta e casa mea acum, nu a ta.
Nu e nici a ta.
De ce?
Căci, când te va aresta poliția,
nu vei avea timp să te bucuri.
Asta dacă te-ai bucurat vreodată.
Veronica.
Veneați aici des în ultima vreme?
Nu. Niciodată.
Mințiți. Câinii n-au lătrat.
Ajunge cu câinii!
Sunt corcituri, nu câini cu pedigri. Să nu ne bazăm pe ei!
Câinii sunt câini. Și ei vă cunosc.
Trebuie să fiți mătușa Agostina.
Doar pentru că sora mea a avut două fiice,
trebuie să rămân cunoscută ca mătușa Agostina?
Agostina, te rog. Nu e momentul pentru astfel de conversații.
Maman.
Marcello mi-a zis multe despre dv.
Da?
Și ce v-a spus? Vă amintiți?
Multe lucruri.
V-a spus de afinitățile noastre elective?
Făceam schimb de cărți.
De fapt, dv. îi dădeați cărți.
Nu cred povestea cu apelul.
De ce aș minți?
Ca să aveți o scuză să veniți aici.
Cu cine vorbesc?
Esposito Maria Concetta.
Noua menajeră.
Servitoarele primesc oaspeți aici?
Într-o zi ca asta, am renunțat la formalități.
Doamnelor, a fost o plăcere.
Aș vrea să vă fi cunoscut cu altă ocazie.
Ne vedem la înmormântare.
Nu poți pleca.
De ce?
Pentru că și tu ești suspectă.
Ce drăguț!
Suspecta rămâne.
Cel puțin până se termină furtuna.
- O să pregătesc prânzul. - Dă-mi vaza Ming!
Cine ar putea fi ucigașul?
Soția nu prea distrusă?
Micuța rebelă?
Prima născută devotată?
- Soacra zgârcită și bețivă? - Nu sunt zgârcită.
Cumnata fată bătrână?
Fosta amantă?
Sau noua menajeră?
Sau noua menajeră…
Și tu ești suspectă, Veronica. Ca toate celelalte.
Uiți că abia am ajuns aici.
Și ce? Poate te-ai întors ca să ne induci în eroare.
Oricum, nu mă îndoiesc.
Ucigașa e una dintre voi.
Dnă ofițer, uiți o persoană.
Cine?
Pe tine.
Eu?
Știu că te chinui să te pui la nivelul nostru.
Ne interoghezi de ore întregi.
Dacă suntem suspecte, și tu ești.
Am sosit azi-dimineață.
Poate te-ai întors să ne induci în eroare.
Ai fost aici azi-noapte, nu, soro?
În camera tatei.
Nu, ce spui?
Te-am auzit din spatele ușii.
Pe la ora trei.
Susanna, e adevărat?
Da, e adevărat. Am fost aici.
Dar nu l-am ucis. Cum puteți crede asta?
Ai fost aici? De ce?
De ce te prefaci că te întorci?
Nu știu. Mi s-a părut un plan bun.
- Să-l omori? Și să scapi? - Nu, mătușă.
Ca să vorbesc cu tata în liniște, fără să știți niciuna.
E absurd!
Nu e, mamă! Știi cât de greu e să ai intimitate aici.
Dar suntem o familie. Și suntem uniți.
Și membrii familiei își spun totul.
Ei bine, greșesc.
Dacă ne-am închide în noi
fără a ne descărca pe alții,
familiile ar fi mult mai plăcute.
Bine. Ce voiai să-i spui?
Trebuia să-i mărturisesc.
Și apoi să găsesc o cale să-ți spun ție. Nu ți-a spus, nu?
Nu mi-a spus. E mort.
Deci, Susanna, îmi spui sau cum?
Da, scuze!
Nu știu…
- Deschide-o! - Nu e miezul nopții.
Mătușă.
Bine, e de înțeles.
Cu sau fără crimă, e Ajunul Crăciunului. Ar trebui să respectăm tradițiile.
Marcello așteaptă un copil.
Nu de la mine.
Nici de la mine.
- De la cine? - Mamă.
De la mine?
- Nu, mamă… - Nu.
Eu sunt însărcinată.
Tu?
Da.
O, nu!
Ce zi de rahat!
Prânzul e gata. Să-l servesc?
Maria, încă nu e Crăciunul.
- Și nu e nimic de sărbătorit. - Dar nu sărbătorim.
Îl onorăm pe dl Marcello cu masa pe care mi-a cerut să o pregătesc.
Din moment ce Marcello e mort, evident, sărbătorim azi.
Începem?
Bine, să începem!
Salată Olivier.
E bună, dar cade un pic greu la stomac.
Foarte bună.
Delicată.
Cocteil cu creveți.
Ravioli cu dovleac.
Foarte buni.
Nu-i așa?
Excelenți.
Prepeliță friptă însoțită de Mostarda di Cremona.
Dumnezeule!
Să toastăm!
Foarte bună.
Felicitări!
Mulțumesc, doamnă.
Unde ai învățat să gătești așa?
De la bunica, din cărți.
Mă relaxează.
Nu ți-e greu să fii închisă aici,
departe de toată lumea?
Nu.
Nu îmi era greu.
Înțeleg.
Înțelegi? Ce e de înțeles?
E clar că nu a lucrat aici pentru tine.
Au fost și alte motive.
Da, așa e.
Eram aici pentru el.
Dar acum că Marcello nu mai e,
aș putea să plec.
Scuzați-mă!
Mă tem că nu înțeleg.
Deci, Marcello și ea…
- Doamne, iar a leșinat. - Mătușă.
Ce pacoste!
Nu aș fi crezut!
V-ați descurcat bine.
Mă surprinde un lucru.
Ești o femeie obișnuită.
Poate s-a săturat de femei grozave.
Îmi imaginez că te plătea.
Toate gândurile dv. sunt legate de bani.
Oricum, nu.
Poate vă surprinde, dar îmi plăcea să mă culc cu el.
Bine.
Va trebui să spun poliției că te vedeai cu cineva noaptea
și că toată lumea știa.
Eu va trebui să spun poliției că și dv. vă vedeați cu cineva noaptea
și nimeni nu știe.
Nu vă mai luptați cu mine! La urma urmei, v-a convenit.
Cum adică?
Am făcut ceea ce dv. n-ați mai vrut.
Cel puțin nu cu Marcello.
De ce ai lăsat-o să plece?
Ar fi putut fi ucigașa.
Unde crezi că se duce?
E furtună afară. Se întoarce.
Cine e?
Încet.
Maria.
Poarta.
Cineva a încuiat-o cu un lanț mare.
Suntem prizoniere.
- Mamă. - Dumnezeule!
Ca într-un roman cu mistere.
E o ucigașă printre noi.
Dar ceea ce o ajută să se ascundă e că și celelalte mint.
Din motive care n-au legătură cu crima.
Deci, dacă vrem să aflăm cine a făcut-o,
fiecare trebuie să-și dezvăluie secretele.
Cine începe?
- L-am spus deja pe al meu, nu? - Și eu.
Și eu.
Atunci, o să spun eu.
Dar nu e secretul meu.
E al Agostinei.
Poftim?
Asta trebuie să fie a ta.
Sau, mai bine zis, ai scris-o pentru Marcello.
Ea a lăsat-o într-o carte pe care i-o dăduse.
De parcă ar fi citit vreodată.
Mi-a dat-o mie fără să o deschidă.
Nu și-a dat seama că era o scrisoare înăuntru.
Deci, Marcello n-a citit-o?
Ba da.
I-am dat-o și a râs mult.
A râs?
Scumpo, Marcello era un bărbat chipeș.
Fermecător, atrăgător…
Dar avea tactul unui ginecolog.
Mătușă… iubirea voastră n-a fost așa de platonică.
Să-ți fie rușine! Ai vrut să-l iei pe tata.
Niciodată! Nu.
M-am dus în camera lui aseară…
ca să-i spun că mi-e rușine de ce scrisesem.
Ai fost în camera lui?
Da.
C să-i cer să uite anumite cuvinte nepotrivite.
Când? Înainte sau după ceaiul de plante al Mariei?
Nu știu.
Poate înainte. N-am văzut tava.
- Și ar trebui să te credem? - Da.
Spun adevărul.
Nu pot respira. Maman, pastilele mele!
Unde-s medicamentele?
E o cutie pe noptiera ei.
O cutie mare, e mereu acolo. Repede!
Haide!
- Margherita. - Da?
- Iartă-mă! - Nu-ți face griji, e în regulă.
Dacă mor…
Nu vei muri, crede-mă! O să ai timp să mă mai rănești.
Vin pastilele alea sau nu?
- Nu sunt acolo. - Ce? Mereu au fost!
- Nici cutia nu e acolo. Nu știu. - La naiba!
- Mă duc eu. - Mamă!
Maman!
Un miracol de Crăciun.
Uite-le!
- Bunico! - Da, pot să merg.
Dar sunt foarte obosită.
Unde le-ai găsit? Am căutat în camerele tuturor.
Le-am găsit în camera mamei, sub patul ei.
- Ce? Patul meu? - Margherita!
Dragă soră, înțeleg.
Dacă ai încercat să mă omori, ai motive.
Termină!
Cineva de aici încearcă să îmi însceneze ceva.
De ce mă privești?
Nu cred că una dintre fiicele mele sau mama
ar pune viața Agostinei în pericol
ca să-mi însceneze ceva.
Suntem rude, nu? În ciuda a toate.
Și Maria…
Deja mi-a luat soțul. Mă îndoiesc că vrea să mă mai rănească.
Deloc, doamnă.
Deci…
sunt singura rămasă.
Da, ești singura rămasă.
Și, cred că știi, Marcello voia să te includă în testament.
Nu știam.
Ba da, știa.
Aseară ați fost aici. V-am auzit. Vorbeați despre asta.
Când m-am dus să iau cana de ceai,
i-am auzit vorbind și n-am intrat.
Îmi pare rău, ați fost ultima care l-a văzut în viață.
E adevărat. Eram aici.
Dar nu l-am ucis eu.
Doar tu ai câștiga dac-aș merge la închisoare..
După părerea mea, pentru că știai că Marcello voia să fiu în testament,
l-ai oprit chiar înainte să o facă.
Nu e adevărat.
Nu știam dacă fusese deja la notar.
Dacă a schimbat testamentul, eu sunt principala suspectă.
Dacă n-a făcut-o, atunci ești tu.
Cine ar putea ști?
Știu eu.
Mi-a spus aseară.
Nu schimbase testamentul.
Când i-am spus despre copil,
mi-a spus că e bine că i-am spus,
căci azi urma să se ducă la notar și să includă și copilul meu.
Ei bine.
Ai găsit cutia cu medicamente a mătușii Agostina sub patul meu.
Tu știi despre notar. Încerci să te răzbuni pe mine?
- Nu, mamă. Doar spun adevărul. - Nu cred.
Și ce mod elegant de a evita suspiciunile,
spunând că azi tatăl tău ți-ar fi mărit moștenirea.
- Nu-mi pasă de bani. - Nu-ți pasă?
Și cine va întreține copilul?
Nu văd niciun bărbat, nu? Sau e undeva și nu-l văd?
Nu mai da vina pe ea! Ți s-a întâmplat același lucru.
Ce vrei să spui? Ești beată?
Nu-ți amintești când l-ai cunoscut pe tipul înalt…
Maman!
Așa!
E imposibil s-o ții departe de băutură.
A zis că e foarte obosită.
Ei bine…
- Mamă. - Da?
Cum adică ți s-a întâmplat și ție?
Nu înseamnă nimic.
N-ar trebui s-o asculți pe bunica când e trează,
darămite când e beată.
Mamă.
Nu e nimic de știut.
Întrebarea nu e când ai fost concepută,
ci cu cine.
Caterina, ce spui?
De ce? Nu e adevărat?
Tata…
nu era tatăl meu?
El știa?
Sigur că da.
Ne știm de când eram gravidă în trei luni. Ne-am căsătorit la scurt timp.
De ce a făcut-o?
Cred că din cauză că eram frumoasă.
Bunicul tău avea mulți bani atunci.
Tata avea nevoie de o zestre bună ca să-și ia casa visurilor.
Dar era un tată bun.
Te iubea ca pe o fiică.
Nu te-a tratat diferit față de Caterina.
Poate că de asta cedam mofturilor lui.
Deci, tatăl meu adevărat…
Cine e?
Prima mea iubire.
Umberto.
A murit într-un accident.
Nu trece zi să nu mă gândesc la el.
Mai ales când ești în fața mea.
Când zâmbești, semeni mult cu el.
Deci…
când mă vezi, te întristezi?
Nu. Nici vorbă.
Ești dovada vie a iubirii noastre.
Când ai intrat în camera mea, cred că te-ai uitat sub pat.
Da.
Am văzut valizele.
Voiai să pleci?
Așteptam momentul potrivit.
Dar voiam să las sărbătorile să treacă.
O să-l distrugeți.
Mon Dieu!
Bine. Oricum, e ca fânul.
Fânul!
Mă simt singură!
Nu sunteți singură. Aveți o familie
Ce mai familie!
Prefer să nu am inimă. Măcar n-aș suferi atât de mult.
Până și Susanna are mai multă experiență decât mine.
Mai e doar Caterina.
O să fiu singura virgină de aici, eu și uleiul de măsline.
Cum seduci un bărbat?
Cum faci?
Maria, mă înveți tu?
Nu e greu să seduci un bărbat.
E greu să-ți împiedici viața să se învârtă în jurul lui.
Sigur că da.
Dar m-aș gândi la asta după.
Acum ar trebui să rezolv problema principală.
Trebuie să ieșiți. Mereu sunteți închisă aici.
Așa e.
Unde să mă duc?
Faceți o plimbare!
Înscrieți-vă la un curs! Lecții de franceză, de dans…
La care puteți cunoaște pe cineva.
Unde altundeva să vă găsiți un iubit?
- Aici. - Exact. Și nu e bine.
Nu e bine.
Dar nimeni nu se uită la mine.
Nu am
farmecul de nedescris numit grație.
Nu sunt de acord.
Nu știți să vă puneți în valoare.
Serios?
Ei bine, nu știu.
Nu e ca în romane,
unde îi iau ochelarii fetei urâte
și, deodată, devine frumoasă.
Eu dacă-mi scot ochelarii…
Cu ochelari sau fără…
E mai degrabă…
E mai degrabă vorba de zâmbet. Un zâmbet frumos, o postură bună…
Convingere. Trebuie să vă simțiți frumoasă mereu.
Mereu!
Chiar și la Sfânta Liturghie?
Mai ales la Sfânta Liturghie.
De ce credeți că merg oamenii acolo?
- Ca să-l asculte pe preot? Nu. - Nu.
Se duc să privească.
Ei bine, de fapt…
și eu mi-am permis să trag cu ochiul.
Vedeți?
Trebuie să ne îmbrăcăm la patru ace ca să dăm față cu Domnul.
La patru ace.
Arătați-mi ce aveți aici.
Păi…
Crezi că eu, în sinea mea…
aș putea avea potențial neexplorat?
Mult.
NOPȚI ALBE FEODOR DOSTOIEVSKI
Unde e Veronica?
Nu știu.
N-am mai văzut-o de mult. Nu era acolo cu voi?
Nu.
Doamne, a fugit?
Știam că a fost ea.
Mamă, asta e poșeta ei.
Da.
Stai!
Deschide-o! Vezi dacă e cheia acolo.
- A, da! - Haide!
Liniște!
N-o atinge! Nu trebuie să ștergem amprentele.
Ce vrei să spui?
Nu știu, așa mi-a venit.
- Ai văzut? - Da.
Mătușă Agostina.
Mătușă Agostina?
Spuneți-mi Tina!
Ești superbă. Ce ai făcut?
Femeile fac minuni.
Da, am observat.
Am făcut treabă bună, nu?
Da.
Foarte bună.
A, ești aici.
Nu ai plecat.
Eram în toilette.
Ți-ai lăsat poșeta aici.
Cred că am încredere în voi.
Ne-am uitat înăuntru.
Zău așa!
Cât timp v-am atras atenția? O jumătate de minut?
Și ce ați găsit?
O armă.
O armă?
Pe cine se presupune c-aș împușca?
Pe Marcello, de pildă. În caz că n-ai găsit un cuțit.
N-am atins o armă în viața mea. Nu-mi vor găsi amprentele pe ea.
Mai întâi, pastilele de sub pat.
Acum, arma din poșeta mea.
Ucigașul încearcă să ne însceneze ceva.
Câte uneia, pe rând.
Ucigașul se joacă cu noi.
Doamne!
Parbleu!
Ia vaza Ming! Acum.
Unde găsesc vaza Ming?
Doamnelor.
Ajunge.
N-avem telefon, nici mașină.
Suntem departe de poliție și suntem în întuneric.
- Ajunge. Trebuie să plecăm. - Sunt de acord, dar cum?
Nu ai zis că poarta e încuiată?
Ne putem cățăra pe ea.
Iisuse! Cum?
Să mergem, apoi, o să vedem.
Da, să mergem!
Vin și eu. O să iau o eșarfă.
Eu rămân aici.
Rămâi și stai cu ochii pe ea!
Vrei una?
Nu sunt otrăvite.
Mulțumesc.
Nu de asta ar trebui să-mi mulțumești.
Atunci, de ce?
Pentru început,
c-am dezvăluit secretul Agostinei, nu pe al tău.
Ce vrei să spui?
Ai un amant.
- Da? - Da.
Nu știu cine e, dar sunt sigură.
De asta crezi că l-am ucis pe Marcello?
Nu am spus asta.
Atunci, de ce ai spus-o?
Vreau să văd dacă recunoști.
Ăsta e șantaj.
Curiozitate.
Nu arăți ca o văduvă de neconsolat.
Te înșeli.
L-am iubit pe Marcello.
Te cred.
Dar nu era iubirea vieții tale.
Poate nici eu n-am fost a lui.
Îmi făcusem bagajele.
L-aș fi părăsit până de Anul Nou.
I-am spus aseară.
Ciudat, nu?
Pleci ca să fii cu amantul tău?
În niciun caz.
Ei bine, da.
Am un bărbat.
Sunt fericită.
Dar plec ca să fiu singură.
Cel mai mare vis al meu e să vin acasă noaptea și…
să găsesc casa pustie.…
Nu știu cum ai rezistat 25 de ani.
Căsătoria n-a fost pentru mine.
Când relația a devenit serioasă, am împachetat și am plecat.
Paris?
Et tout le monde.
Și acum? Ai un bărbat?
Am o legătură cu un domn.
Mi-ar plăcea să-ți spun cine e, dar poate n-ar trebui.
Zi-mi cine e al tău.
Îl cunosc?
Da.
- Nu e Marcello, nu? - Sigur că nu.
Eu ți-l știu?
Da, așa cred.
Spune-mi tu prima!
Nu. Spune tu prima!
- O spunem împreună? - Bine.
Să numărăm până la trei!
- Unu… - Unu…
- Doi. - Doi…
- Trei… - Trei…
- Dl Giannutri. - Dl Giannutri.
Mamă!
La naiba cu tine! La naiba…
- Trebuie să-mi iei bărbații? - Eu l-am cunoscut pe Marcello prima.
Dă-mi drumul!
Cred că putem s-o facem.
Și eu cred asta.
Ne cățărăm?
Haide!
Cine se urcă prima?
Mă urc eu.
- Ai grijă, Cate! - Da.
- M-am lovit la mână. - Coborâți, domnișoară!
- Coborâți! - Coboară!
Da.
Ninge prea tare. Nu vom reuși niciodată.
Încercăm mâine-dimineață!
- Bine. - Ne întoarcem?
- Da. - Mi-e tare frig.
A fost mama?
Doamne!
Poate ucigașul s-a întors.
Să mergem!
Ar trebui să nu ne mai luptăm.
De ce?
Pentru că e clar că avem gusturi similare.
Și eu sunt surprinsă.
Suntem foarte diferite.
Sărută-mă!
Poftim?
Ai mai sărutat vreo femeie?
Nu.
Nici eu.
Atunci, sărută-mă!
Dar de ce?
Pentru că vreau să știu cum e să te sărut.
Să încercăm!
Mamă!
Doamne…
Caterina, adu-o pe bunica ta!
Ei?
Din magazie.
Mai e acolo?
Cred că da.
Să mergem!
Bunico, e totul bine?
Mă doare puțin aici.
- Mai e ceva de băut? - Hai să vedem!
Ascultă! Mama ta e o ucigașă.
Mi-am dat seama cine a făcut-o.
- Serios? - Da!
Nu vreau să vă spun eu ce s-a întâmplat.
Trebuie s-o faci singură. E timpul să spui adevărul.
Bine.
O poveste de Crăciun.
O dată ca niciodată, un bărbat era înconjurat de șapte femei.
Aseară, acel biet bărbat s-a culcat.
Și a început caruselul femeilor lui.
Ca în fiecare seară, poate.
Dar de data asta, fiica lui, Caterina, se ascundea după o perdea.
A văzut și a auzit totul.
Iată ce s-a întâmplat!
La 22:00…
Prima scenă.
Niciodată, nu ți le voi da.
Soacra lui, care stă la el acasă de mai bine de zece ani,
a refuzat să-i dea obligațiunile.
A doua scenă.
Marcello.
La 22:30,
cumnata lui, Agostina, a venit și l-a implorat să uite
ceea ce îi scrisese.
De parcă el și-ar fi amintit.
El avea e o altă problemă.
Voia doar să scape de ea.
Marcello, voiam doar… Marcello.
Și, la 23:00, a început asaltul.
Soția lui i-a spus că pleacă.
Urma să aștepte până după sărbători de dragul fiicelor.
Las sărbătorile să treacă, dar plec până de revelion.
Mi-am făcut deja bagajele.
Vreau să plec. Nu mai suport.
- Îmi pare rău. - Frumos cadou de Crăciun.
La miezul nopții, a venit ceaiul.
Și cu el, Maria.
La ora unu, după a nu știu câta vizită la baie, Agostina a încercat din nou.
Marcello.
De data asta, tata n-a lăsat-o să intre.
La 1:30, a apărut Veronica.
Venea când voia fiindcă avea chei.
Avea nevoie de bani. Voia să se întoarcă la Paris.
Jur că ți-i dau înapoi. Haide, mă știi.
Au vorbit despre testament.
În sfârșit, la trei, cireașa de pe tort.
Susanna a venit să-i dea vestea bună.
„Aștept un copil, tată.”
Și nu a fost Duhul Sfânt.
Îmi pare rău, tată.
Îmi pare atât de rău.
Până atunci, rămăsesem doar eu.
Am ieșit de după perdea și i-am spus că auzisem totul.
Că urma să le fac să plătească.
Pe cine?
Toate veți plăti.
Sunteți vrăjitoare.
Hei!
Tata era epuizat. Nu mai suporta.
Știți ce mi-a spus?
„Cred că e frumos să fii mort.”
A zis el asta?
Da.
Și a repetat-o de multe ori.
Apoi, am zis: „Bun, tată, dacă asta vrei, te ajut.”
Dumnezeule!
L-ai ucis.
Nimeni nu l-a ucis pe Marcello.
Căci, Marcello nu e mort.
- Ne-a plăcut să-i înscenăm moartea. - Ce?
Ca să audă, din spatele ușii,
ce părere aveți despre el.
Voia să știe care dintre voi plânge cel mai mult.
Cine vorbește mai mult despre bani.
Cine despre dragoste.
Căci azi, trebuia să meargă la notar
și voia să știe cum să schimbe testamentul.
Și singura cale era…
să moară.
Și tu l-ai ajutat.
N-am niciodată ce să fac.
Am folosit Mercurocrom ca să fac sânge și un cuțit cu lama ruptă.
Apoi, am sunat-o pe Veronica.
Am tăiat cablurile telefonului.
Cablurile mașinii.
Am încuiat poarta.
Am ascuns și pastilele mătușii Agostina sub patul mamei.
Am furat obligațiunile bunicii.
Am pus o armă falsă în poșeta Veronicăi.
A! Am schimbat chiar și cheia camerei.
Ca tata să nu fie cu fața în jos toată ziua.
Te-ai gândit la toate.
Doar că cineva îl putea vedea pe fereastră.
Deci, Marcello trăiește.
Trăiește.
Da, trăiește.
Dar acum, îl voi ucide pe nemernic.
O să te ajut.
Deschide! Nemernicule!
Râdeai de mine, nu?
- Ticălosule! Râdeai de mine! - Deschide!
N-o să-mi iei obligațiunile!
Dă-mi cheia!
Moralista! Tineretul de azi e așa de trist!
- Deschide dracului ușa! - Da.
Nu suntem cam obscene?
Taci! Femeie deșucheată! Ești însărcinată și nu-l cunoști pe tată!
- Unde e? - Pe acolo.
Se ascunde pe balcon!
Aveți grijă!
- Tată? - O, nu!
Iisuse! A murit din nou?
Am intrat să-l oprim, dar am ajuns prea târziu.
S-a aruncat de la balcon.
Știți de ce s-ar fi putut sinucide?
Toată lumea știe că avea mari probleme financiare.
Să fim sinceri, nu prea avea fler pentru afaceri.
Și-a permis până și să-mi ceară bani.
Mie, unei biete bătrâne.
Cum a putut?
Bine. Dacă vă mai amintiți ceva,
iată numărul meu!
Mulțumesc.
Ofițerul Giovanni Rigoldi.
Giovanni Ripoldi, da.
A, Ripoldi.
Dacă îmi amintesc orice mic detaliu,
vă pot suna?
Dacă vă amintiți orice altceva, trebuie să mă sunați.
Trebuie s-o fac.
Agostina Caccia.
Enchantée.
Presupun că locuiți lângă lac.
Da, sunt în oraș.
Nu e așa de departe, atunci.
Bine, eu plec.
- Da! - Doamnelor.
Doamnă.
Domnișoară.
Scuzați-mă!
Ce face?
Mișcă-te! O să te calce.
- Și? - La o parte!
- Mătușă. - Mătușă?
- Mătușă… - Vino aici!
Caterina.
Te-ai purtat urât.
Femeile se ajută, nu se luptă una cu cealaltă.
Nici dacă ți-ar cere-o un bărbat?
Mai ales dacă ți-o cere un bărbat.
Adică, dacă ți-o cere un bărbat…
Uită-te la tine! Am crescut o târfă.
Îmi pare rău, mamă.
Îmi pare rău, toată lumea!
Oricum, era un bărbat chipeș.
- Cine? - Cine?
Detectivul.
Dacă-l atingi, te jupoi de vie și fac farduri din tine.
Și eu o voi ajuta.
Susanna. Mă gândeam…
Copilul e al dlui Giannutri?
Vezi să nu! Ce ți-a venit?
Ce ți-a venit?
- Nu? - Nu! Nu sunt așa de disperată.
O să fiu pedepsită multă vreme?
Da!
Ce facem acum?
Ce vrei să spui?
Am putea bea ceva, nu credeți?
Noi, casa… Ce facem acum că tata a plecat?
Eu cred că mă întorc la Paris. N-am multe de făcut aici.
Eu nu știu. Să mă gândesc.
Și eu.
M-am gândit.
Vreau să-l revăd pe ofițer.
Am putea rămâne aici toate.
Știu că nu e casa mea și că sunt doar menajera.
Dar ar fi frumos să fim împreună.
Eu ador să gătesc, voi să mâncațj…
Eu ador să beau.
La urma urmei, avem moștenirea lui Marcello. Și…
Și casa asta.
Dacă spuneți așa, aș putea decide să rămân.
Să-mi iau camera înapoi.
Da. Hai să umplem dărăpănătura asta cu viață!
Avem moștenirea. Avem obligațiunile mele.
Și, în curând, vom avea…
un copil.
Ținem un toast?
Subtitrarea: Constantin Ursachi