Inspireret af virkelige hændelser. Visse personer og begivenheder er fiktive.
Hej.
Hvordan gik det?
Du ved.
Det var en bogfest for journalister i Midtown. Hvordan tror du, det var?
-Helt fint? -Voldsomt fint.
Anthony kom forbi.
-Ja? Hvordan så han ud? -Skrøbelig.
-Gad vide, hvorfor han dukkede op. -Livet er for de levende.
Er det at leve? En journalist-bogfest i Midtown?
Jeg morede mig.
-Gjorde du? -Ja.
Men jeg var fanget i 20 minutter af hende kunstnerdamen med hattene.
Lizzie er publicist. Du tror, hun er kunstner, fordi hun er så god.
-Hvad laver du? -Hvad ser det ud til?
Jeg elsker den sang.
Ved du, hvad jeg også elsker?
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Aftenen havde været sjovere, hvis du var med.
Alt er sjovere med mig.
Det plejer at være sandt.
Det er vist den første sang, vi dansede til.
-Vi kendte knap hinanden dengang. -Jeg kendte dig. Jeg vidste, hvem du var.
-Du var frygtløs. -Nej, jeg var skrækslagen.
Du plejede at gå ind i et rum og bare eje det.
-Plejede? -Nej, du ved, hvad jeg mener.
Skat, jeg savnede dig i aften.
Alle spurgte, hvor du var.
Det er svært at holde styr på alle undskyldningerne.
Du er sulten. Maden må ikke blive kold.
Undskyld. Jeg ville ikke give dig dårlig samvittighed.
Jeg savnede dig bare.
Det var en middelmådig bogfest i Midtown. Jeg gik ikke glip af meget, vel?
Hvis du var så desperat efter mig, havde du droppet den.
At det slet ikke var en mulighed, får mig til at føle,
at det ikke handler om, at vi er sammen, men om at folk skal se os være sammen.
Det er bare… Jeg hader at gå til de ting alene.
-På grund af, hvad folk vil sige? -Nej.
Jo, det er en del af det. Du ved, hvad der sker, når jeg dukker op alene.
Så kommer der en overskrift om, at vi snart skal skilles.
-De skriver en historie uanset hvad, så… -Præcis. Vi kan ikke gøre noget rigtigt.
Ja. Jeg føler, at vi siger det samme.
Jeg siger bare, at jeg gerne vil lave noget med dig uden for lejligheden.
Jeg har en skør idé.
-En tallerken? -Lad os tage på tur.
-Hvilken slags tur? -Hvad som helst.
Paris, Belize, Tahiti.
-Tahiti? -Ja, Tahiti.
Bare dig og mig på stranden. Nul fester, nul forpligtelser, nul presse.
Nul tøj.
-Carolyn. -Jeg mener det.
Måske efter helligdagene.
Efter ferien? John, det er august.
Den 30. august er i bund og grund september.
Vi har Delancey Street-fondens middag i San Francisco.
Tilbage til New York til modeugen, og så har jeg Cuba-turen.
Derefter er vi på Vineyard og tager direkte til Red Gate.
Så er vi tilbage i byen til Terry og Valeries halloweenfest.
I november er der Georges jubilæumsmiddag.
Thanksgiving på Hyannis, jul med fætrene, din fødselsdag i januar.
Du vil nok fejre den med dine venner, men en tur lyder godt.
Så vi kan ikke tage på ferie før 1998?
Jo da. Vi skal til Hyannis næste weekend.
Pis, det glemte jeg.
Mange anser the Cape for at være et af de smukkeste områder i landet.
Det ved jeg. Jeg har intet problem med stedet. Det er huset.
-Hvad er der med det? -Hold op.
Nej, lad os høre. Ud med det.
Det er ikke afslappende. Hvert minut af dagen er planlagt.
Vi må ikke sove længe, sidde på stranden eller gå en tur.
Der er intet privatliv, så vi har aldrig sex.
Der er aldrig nok varmt vand, hvilket er forbløffende,
nu der findes moderne VVS-løsninger.
Og selv midt om sommeren er der altid koldt. Hvordan?
Og så er der alle de vanvittige, uskrevne regler.
Brætspil er forbudt, men man opmuntres til kortspil.
Hvad er forskellen?
Yoghurt til morgenmad er fornuftigt, men yoghurt til frokost er,
og jeg citerer din fætter: "Noget vægtvogter-lort".
-Og man må ikke se tv om dagen. -Det er ikke en regel.
-Vil du da se tv om dagen? -Jeg vil have muligheden.
At bruge dagen foran tv'et på en smuk sommerdag er spild af tid.
-Det er altså en regel? -Det er bare normalt.
Der er intet normalt ved det, tro mig.
Alle sender mig fordømmende blikke, når jeg læser blade.
Før du siger, at Caroline også læser blade hele tiden,
så lad mig afbryde og sige, at Caroline læser The New Republic.
Teknisk set er det et blad, men åndeligt set er det en bog.
Vogue er et blad.
Og ja, jeg ser folks forventningsfulde blikke, når jeg ikke drikker.
Jeg tyller nærmest Dark 'n' Stormys forebyggende efterhånden.
Jeg skal drikke, så folk ikke tror, jeg er gravid. Jeg mener det altså.
Jeg føler mig udstillet, som om der er en følelse af synlighed.
Som om min krop er en levende karakterbog,
der fortæller om vores forhold.
Du kan drikke en Sea Breeze.
-Og skaldyrene. -Skaldyrene?
I 4. juli-weekenden lavede din familie clambake fem gange på tre dage.
Seks gange. Der var også en til midnat, men den lod jeg dig sove fra.
Hvem vil have skaldyr ved midnat? Det er djævelsk. Det er sadistisk.
Okay, jeg hører dig.
-Hyannis kan være specifik. -Jeg sagde vist "sadistisk".
Jeg nyder at være sammen med vores familie.
-John, det er din familie. -Også din.
-Familie er vigtig. -Ja, du og jeg. Vi er en familie.
Hallo?
Hvad? Hvad skete der?
-Lauren, rolig, du skræmmer mig. -Hvad sker der?
Okay, hvilken kanal? Kan du lige…
Ja, okay, jeg ringer tilbage, okay? Elsker dig. Farvel.
En opdatering om prinsesse Dianas tilstand,
som var involveret i en trafikulykke i Paris. Hun er i kritisk tilstand.
Hun kørte med sin ledsager, Dodi Al-Fayed. Ifølge politiet døde han i ulykken…
-Åh gud! -…ligesom en chauffør er død.
Prinsessens livvagt blev også såret. Vi kender ikke hans tilstand.
Ulykken skete, da Dianas bil blev forfulgt af en gruppe paparazzier på motorcykler,
-da de kørte ind i en tunnel. -Jeg har lige set hende.
Til Giannis begravelse. Jeg sad lige bag hende.
Hun har overvåget en Paris-radio for at få nye oplysninger.
-Nina, kan du høre mig? -Ja.
Dodi Al-Fayed er jo en meget berømt mand og millionær.
Er der nyt om hans tilstand? Ifølge politirapporter er han faktisk…
Vi ved kun, at han og chaufføren er blevet dræbt…
-…og en livvagt. -Kender vi hendes skader?
-Carolyn. -Ikke lige nu.
-Hun er blevet kørt på … -Carolyn!
-Ja? -Er glassene i opvaskemaskinen rene?
Hvad?
-Er glassene i opvaskemaskinen rene? -Det ved jeg ikke.
Der er ingen kommentarer fra Buckingham Palace…
Ved du ikke, om du kørte opvaskemaskinen?
-Hvad? -Hvordan ved du ikke det?
-Ja eller nej? -Hvorfor spørger du?
Du har været hjemme hele dagen. Hørte du opvaskemaskinen køre?
Ja, jeg tændte den!
Paparazzierne har forsøgt at fotografere prinsesse Diana
med Dodi Al-Fayed, en berømt millionær,
som hun har haft et forhold til i et par uger.
Har de skabt en del omtale, mens de var i Paris?
-De fleste vidste, at de var der. -Ja.
Der har været en utrolig mængde tabloid- og medie…
Hvad kan du sige om det område af Paris, hvor ulykken skete?
Var det tunnellens indgang?
Det var en indfaldsvej til den underjordiske tunnel under Seinen.
Området er kendt af turister. Det er et meget befolket område.
Lad os tage tilbage til vraget.
Der er den genkendelige bagende af Mercedes-sedanen,
og der er den uigenkendelige forende,
efter hvad der må have været et sammenstød i høj fart.
I fronten af bilen ser vi to hvide områder.
Det er resterne af airbagsene.
Prinsesse Diana er uden sidestykke til at generere interesse
-og penge til projekter… -Jeg løber en tur.
Hendes mest højprofilerede engagement har været at tiltrække folks opmærksomhed
-til de rædsler, civile møder… -John!
Jeg er tilbage om lidt.
Diana var også for nylig…
…og dominerede overskrifter i aviserne,
især de britiske, om hendes forhold til Dodi Al-Fayed.
De skrev, at hun tog med sin 40-årige millionærven
og en gruppe venner på et krydstogt i Middelhavet,
hvilket endnu en gang bragte hendes privatliv i søgelyset.
Hendes private ferie blev filmet af italienske paparazzi,
som nu bortauktionerer fotoene til højestbydende.
Vi fortsætter med at dække…
…stod der, og jeg citerer: "Prinsesse Diana er død."
…meget tragisk. Buckingham Palace har i dag bekræftet,
at verden har mistet prinsesse Diana i en alder af 36.
Den officielle dødsårsag blev noteret som hjertestop
-efter massive kvæstelser. -Hun er død.
Lægerne bemærkede, at skaderne stemte med en kollision i høj fart.
Hvis I lige har tændt, har vi dækket …
-De dræbte hende. -…prinsesse Dianas tragiske ulykke…
Hun gjorde alt rigtigt, poserede til alt, gav dem alt, hvad de ville have, og de…
Hendes ledsager, Dodi Al-Fayed, blev dræbt på stedet…
-Alligevel dræbte de hende. -…Mercedesen.
-Kirurger på et hospital… -Det er meget trist.
-Det er uhyrligt. -…men de tabte slaget.
Hun var deres prinsesse, men de behandlede hende som et byttedyr.
…behandlingen, som blev ret hektisk, da de mistede pulsen.
-På ulykkesstedet… -Jeg må vaske mig.
…paparazzi-fotografer forfølger angiveligt prinsessens bil i en biljagt.
Syv mænd blev anholdt.
Filmrullerne er blevet konfiskeret.
Verden hører langsomt nyheden…
Der er noget makabert ved at se det lort,
når nogen på den anden side af jorden vækker hendes børn,
før de får at vide på tv, at deres mor er død.
Tidligere i aften har han og førstedamen kondoleret til Buckingham Palace.
Det forlyder, at kongefamilien er på Balmoral i Skotland…
Jeg ville ikke gøre dig ked af det.
De stakkels drenge.
I det mindste har de hinanden.
Ligesom dig og Caroline.
-Ligesom Caroline og mig? -Ja.
Det er slet ikke som det, Caroline og jeg gennemgik.
De er prinser. De er medlemmer af et monarki.
Jeg var tre år, da min far døde. Jeg voksede op 60 gader herfra.
Jeg cyklede i skole. Det er nat og dag.
Okay.
Du siger, det ikke var sådan.
Hvordan var det så?
-Jeg vil ikke tale om det. -John.
Du antager ting og prøver at fortælle mig, hvordan min barndom var.
Det gør alle andre i verden også. Jeg vil ikke høre det fra min kone.
John.
Jeg prøver bare at forstå det.
Skræmmer det dig ikke?
John!
Fint.
Ved du, hvad jeg er bange for? Hvad jeg tænker på?
Hvad jeg tænkte på hele tiden på min løbetur?
At du aldrig forlader huset igen.
Ser jeg parallellerne mellem det, vi kæmper med, og det, der overgik hende?
Selvfølgelig, men må jeg sige det?
Nej. Det er bare endnu en ting, der vil forhindre dig i at leve dit liv.
Ved du, hvorfor jeg ikke kan se det?
For hvis jeg gør, stopper jeg aldrig, okay?
Vil du høre om min barndom? Jeg kan slet ikke huske, at min far døde.
Men jeg husker tydeligt, at min mor var som i trance.
Og de utallige timer, Caroline, barnepigen og jeg havde,
mens min mor lå i et mørkt rum og græd alene.
Hvorfor kunne hun ikke bare lege med mig?
Det var min mor, jeg så dø, ikke min far. Jeg så hende dø to gange.
Og nu føles det, som om jeg ser dig forsvinde. Du vælger mørket.
Jeg ser det ske. Jeg føler mig forladt igen.
Jeg vil ikke miste dig. Du er den eneste, jeg ikke vil miste. Forstår du det?
Jeg har mistet så mange i mit liv, og jeg vil ikke miste dig.
Det kan jeg ikke. Jeg vil ikke miste dig.
-John. -Jeg kan ikke. Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke miste dig, Carolyn.
Træk vejret.
Jeg går ingen steder.
Træk vejret.
ET ÅR SENERE…
Du kommer til skade.
-Vil du ikke have hjælp? -Nej, det er fint.
Hvor drak vi meget vin.
Hej, Jason. Det er John.
Min middag er færdig. Jeg er bare hjemme. Ring når som helst.
-Hvorfor ringer du til din flyinstruktør? -Jeg taler med ham hele tiden.
Jeg skal logge 40 timer mere, før jeg er godkendt.
Du er lige styrtet ned med den latterlige plæneklipper.
Du har brug for mere end det.
Det er en Buckeye, og det er en helt anden maskine.
Buckeyes har intet med fly at gøre.
Lovede du ikke Caroline at droppe at flyve?
Hvorfor går du op i, hvad Caroline vil?
Hvad laver du?
-Jeg vil have mine cigaretter. -Sæt dig. Jeg henter dem.
-Du skal ikke humpe op ad trappen. -De er ikke deroppe. De er på mit værelse.
Hvis vi går nu, kan vi nok nå det sidste af Vanity Fair-festen på Pravda.
John, du må ikke lægge vægt på anklen. Nul fester, nul trapper, nul flyvetimer.
Vi tager en taxa. Jeg kan sidde, når jeg kommer.
-Fuck. -Jeg er træt. Men hvis du vil, så gå.
Træt? Den er ikke engang 23.00.
-Kan du ikke lade lyset være? -Vent, er det her et skænderi?
-Nej, jeg har det fint. -Hvad? Hvad nu?
Hvis du vil have mig til at tigge, så gør jeg det.
Eller vi kan spole frem til den del, hvor du siger, hvordan jeg kvajede mig.
Du sagde, jeg skulle arbejde for Petra.
-Hvornår? -For en halv time siden til denne middag.
Petra klagede over, hvor svært det er
at finde nogen med erfaring, der vil bygge noget op
og acceptere en lønnedgang, og du råbte …
-Jeg råbte ikke. -Jo, John, du råbte.
Det ved jeg, for du sad i den anden ende af bordet.
Jeg sagde bare, at du havde modeerfaring
-og ikke manglede penge. -PR.
-Jeg har PR-erfaring. -Fra Calvin Klein.
Er det ikke mode? Det er mode.
Petra har en smykkekollektion, John. Jeg er ikke smykkedesigner.
Undskyld, jeg antydede, at du har god smag.
Det kvalificerer mig til at købe smykker. Ikke lave dem.
Det er ydmygende at blive foreslået job efter job
uden hensyn til mine interesser og evner. Du gør det konstant.
Du skubbede mig nærmest ned i skødet på André Leon Talley til den indsamling.
-Nej. -Jo, du gjorde.
Det får mig til at føle, at jeg er en dødvægt,
du desperat vil af med. Du er bare… Du er…
-Du får stearin ud over hele bordet. -Jeg troede, du hadede det bord.
Hvad mener du med, at jeg insisterede på denne middag?
Den var din idé, ikke?
Jeg vidste bedre end at foreslå en restaurant
eller noget andet end lejligheden.
Er du så vred over, at jeg arrangerede et middagsselskab for dine venner?
Det går mig på, når du gør det.
Gør hvad?
Skelner mellem mine og dine venner. Vi er en enhed, John. De er vores venner.
Fint, Carolyn.
Stedord trukket tilbage. Beklager, at min grammatik fornærmede dig.
Du virkede glad for at holde hof med mine venner.
De bombarderede mig med spørgsmål.
Ja!
Og for at være ærlig tror jeg, at folk ikke tør at spørge dig,
hvad der sker med dig, fordi de ikke ved, om du vil tale om det.
Hvad der sker med mig?
At du stadig prøver at finde ud af din ting.
Min ting.
Drop nu det ubarmhjertige pres for at have en ting.
Hvorfor skal jeg have en ting?
Det er alt, jeg hører fra din familie, venner og pressen, og især dig.
Det er ikke nok at være en Kennedy.
Man skal arbejde for NRDC, lave en dokumentar
eller skrive en bog om forfatningsret.
Jeg er 33 år gammel. Jeg har arbejdet, siden jeg var 15.
Må jeg ikke bare slappe lidt af og falde til i mit ægteskab og nyde mit liv?
Er det det, du laver hele dagen alene i lejligheden? Nyder dit liv?
Jeg finder ud af det.
Og i mellemtiden vil jeg ikke sidde i en bestyrelse,
fordi du ville få det bedre, når folk spørger, hvad jeg laver.
-Det burde du af alle kunne forstå. -Mig af alle?
Du af alle burde vide, hvordan det er.
I stedet slynger du hjælp, der ikke hjælper, efter mig.
Det er blevet et fuldtidsjob at feje din konstante strøm af forslag om,
hvordan jeg skal fylde mine dage, væk. Jeg føler mig skyldig.
Jeg ved, at du tror, at du prøver at hjælpe, men det…
Det føles ikke hjælpsomt. Det føles, som om du dømmer mig.
Hvad skal jeg gøre, når du klager over, hvor retningsløst dit liv føles?
-Bare sidde der uden at sige noget? -Ja. Ja.
Bare sig ingenting. Bare… Bare lyt.
Det har jeg brug for. Du skal bare sidde og lytte og lade mig føle mig fortabt.
Må jeg… Må jeg ikke bare… føle mig fortabt?
Kan du ikke give mig plads til det?
-Jo. Jo, det kan jeg godt. -Godt.
Jeg ved, at det er skræmmende at starte forfra, men se min mor.
Åh gud.
Hun læste hele livet og blev redaktør, da hun var 46.
Ja, John, det ved jeg. Det ved jeg.
Hun fandt ud af det på trods af søgelyset eller truslen om det.
Det er umuligt for mig at overdrive, hvor bevidst jeg er om,
at din mor var en meget imponerende kvinde. Tro mig.
Men tror du, din mor kunne have haft et job på et forlag,
mens hun var gift med verdens mest berømte mand?
-Hun gjorde det som enke. -Stop. Nok om min mor.
-Du bragte hende på bane. -Og nu dropper vi det.
-Du nævner ellers min mor. -Din mor kan stadig forsvare sig.
Du er så heldig, at jeg aldrig præsenterede dig for min mor,
for hun ville aldrig have opmuntret til det her. Os.
Hold da op.
-Jeg ville jo ikke have lyttet til hende. -Nej. Selvfølgelig ikke.
-Måske skulle jeg have lyttet til min. -Hvad?
-Min mor sagde, jeg skulle afslutte det. -Hvornår?
-Til brylluppet. -Okay. Talen.
Nej, tidligere.
-Den eftermiddag. -Hvad taler du om?
Carolyn.
Carolyn, hvad taler du om?
Hun kom ind på værelset før prøvemiddagen og advarede mig mod at gifte mig med dig.
Hun sagde, at du aldrig ville prioritere mig,
at du altid ville vælge dit job, din familie eller dig selv,
at du aldrig ville gøre plads til mig.
Jeg sagde, at hun tog fejl.
-Men jeg er ikke så sikker længere. -Carolyn, jeg gør plads til dig.
Jeg ved, at du tror, du gør, men du er altid ude.
Du kommer hjem kl. 23.00, midnat. I aftes var du hjemme kl. 3.00.
-Vi lukker augustudgaven af George. -Du er altid…
Du lukker altid bladet.
Eller får drinks for at fejre en udgave af bladet
eller jagter en forfatter eller investor eller river layoutet i stykker.
Er det ikke bladet, er det en velgørenhed, en fundraiser eller et senatskandidatur.
Så du støtter det ikke.
Jeg støtter dig.
Jeg ville støtte det, hvis jeg troede, at du virkelig ville det,
men alt, du gør, kommer fra en fejlplaceret pligtfølelse.
Som din frokostidé.
Jeg har afsat to frokoster om ugen til at være sammen med dig.
Det er ikke det samme som at ville det.
-Jo. -Nej, det er et flueben.
Så du slipper for skyldfølelsen.
-Hvilken skyldfølelse? -Du vil mig ikke.
Du vil ikke tale med mig. Du sover i det andet værelse.
-Jeg taler med dig hele tiden. -Nej, John, du er ikke interesseret i mig.
Du beder ikke om mine råd.
Du er ikke fascineret af det, jeg siger. Du er ikke nysgerrig.
Du taler med mig længe nok til at bevare freden og forhindre samtale.
Du plejede at være desperat efter at tilbringe hvert sekund med mig.
Nu behandler du vores ægteskab som en mellemlanding mellem bedre steder.
Og jeg forstår det.
Det må være hårdt at se, hvor ulykkelig du gør mig.
Ved du hvad? Det er det.
Det er det eneste, jeg er i stand til på det seneste.
At skuffe folk.
Hele dagen skændes jeg med forlag, investorer og bankfolk,
som alle siger, at jeg skal aflive mit blad.
Så kommer jeg hjem og skændes med dig om, at jeg aldrig er hjemme.
Jeg går i seng hver aften og frygter at skulle stå op og starte forfra.
Det værste er, at jeg vil tale med dig om alt det,
men du føles så ulideligt langt væk. Du er her, og så alligevel ikke.
Jeg savner dig, Carolyn. Jeg savner hende, jeg forelskede mig i.
John, jeg er lige her.
Jeg er den person, du forelskede dig i.
Men du vil ikke have denne version af mig. Du vil have den kolde, uopnåelige,
skinnende version. Den version af mig, der er et trofæ.
-Det øjeblik, jeg begyndte at være sårbar… -Tror du, du er sårbar?
For at være sårbar skal man ønske noget og have brug for noget.
Du vil kun fortælle mig igen og igen, hvor meget du hader vores liv.
Jeg vidste det. Jeg skulle aldrig have sænket paraderne.
Jeg brød min egen regel. Jeg er så dum.
-Jeg har bare forberedt mig. -På hvad?
Jeg forbereder mig altid.
Jeg har brugt hele mit liv på at forberede mig på,
at forfærdelige ting skal ske, og at jeg skal håndtere dem alene.
Det her er mere af det samme.
-Du vidste, hvem jeg var, før brylluppet. -Kan folk ikke holde op med at sige det?
-Ingen ved, hvem de gifter sig med. -Åbenbart ikke.
-Folk skal ændre sig, John. -Det gjorde jeg ikke.
Du siger det, som om det er en dyd eller prisværdigt.
Du har ikke gjort plads til mig. Nævn én ting, du har ændret.
Du har samme lejlighed, samme job, samme venner,
holder de samme weekender på Red Gate eller Hyannis, samme skema.
Alt i mit liv har ændret sig. Forstår du det?
Det er dit valg.
Du ter dig, som om alle ulykker i dit liv skyldes et ultimatum, jeg har givet dig,
som om du intet bestemmer i dette forhold.
Jeg tvang dig ikke til at sige op eller gifte dig med mig.
Jeg bad dig ikke om at lade sladderbladene ødelægge dit liv.
Jeg tror, en del af dig nyder det med pressen.
-Hvabehar? -Ja, så du kan bruge det imod mig.
Straffe mig med det, bebrejde mig konstant
for ikke at kontrollere ting, der er uden for min kontrol.
Du nyder det. Som om du ikke har nogen identitet ud over din egen offerrolle.
Tak. Tak. Du elsker, hvor hadet jeg er. Selvfølgelig, for du er Amerikas søn,
og jeg er bare endnu en tragedie, du modigt udholder.
Nå. Jeg tror, jeg har nået min grænse.
Hvad mener du?
John, hvad mener du?
Måske har jeg udholdt nok tragedie for et helt liv. Pis også…
John, kom tilbage.
John!
John, hvad laver du?
-Hvad… -Jeg kan ikke blive ved.
Hvad taler du om? Blive ved med hvad? Hvad mener du?
Alt, hvad jeg rører, falder fra hinanden, Nu falder det her også fra hinanden.
Hvis jeg bliver, så tror jeg, at jeg gør eller siger noget, jeg fortryder.
Hvad? Som hvad, John?
-Jeg tager på Stanhope en dag eller to. -Nej, John, bare sig, hvad du ville sige.
Du kan ikke sige noget, der sårer mig mere, end at du går din vej.
Ved du, hvordan det er at se i dine øjne, at jeg fejler i dette ægteskab?
Jeg fejlede som advokat og nu som bladredaktør.
Jeg kunne ikke hjælpe mor, jeg kan ikke hjælpe Anthony.
-Jeg kan ikke klare endnu en fiasko. -Nej, John.
Da jeg sagde, at alt slutter, sagde du: "Ikke os."
Hvad skete der med "ikke os", John?
Hvad skete der med "ikke os"? Hvad skete der med "ikke os"?
Da jeg sagde, at alt slutter, sagde du: "Ikke os".
Hvad skete der med "ikke os"?
-Det her er ikke ved at slutte. -Jo.
Du stikker af.
Jeg vil ikke blive ved med at såre dig. Jeg vil være sammen med dig.
-Så vær sammen med mig. -Jeg vil ikke skændes.
Det skal du. Det er det, folk gør. De skændes. De bliver, de kæmper.
Hvis vi bliver ved, mister vi hinanden.
Du må ikke forlade mig. Jeg beder dig.
Min mor må ikke få ret.
Jeg kommer tilbage, det lover jeg.
Jeg elsker dig.
Baseret på bogen Once Upon A Time:
Tekster af: Mille Dyre Egegaard