Inspirat din fapte reale. Orice asemănare are scop dramatic.
Visezi des asta?
Da.
În vis, voi doi sunteți într-o decapotabilă
în convoiul din Dallas, doar că tu ești cea rănită.
- Și ce porți? - Ce purta și mama lui.
Costumul din tweed roz și pălăria pillbox.
- Urăște pălăriile. - Așa e.
Desigur, se potrivește cu ce am discutat la ședințe.
Ideea că plătești prețul pentru faima și ambițiile lui John.
Există și o frică exagerată de a te expune în lumea reală.
Să încercăm să nu facem comentarii, bine?
Dacă aș dormi cu ea în patul nostru, poate n-ar mai avea coșmaruri.
Tu ai decis să pleci, dar acum spui că absența ta e problema?
Am plecat ca să nu spunem ceva regretabil.
Te poți duce la plimbare, John. Nu te muți.
- Nu m-am mutat. - Ai plecat și nu te-ai mai întors.
- Cum numești asta? - Dumnezeule!
Dacă o ștergi când dăm de greu, cum să am încredere că n-o s-o mai faci?
Am spus clar că nu divorțăm.
Ar trebui să mă simt bine că ai decretat tu asta?
Singura opțiune e să ne facem căsnicia să funcționeze.
John, e o diferență între a nu vrea să eșuăm
și a vrea să reușim.
El privește căsnicia prin prisma presei.
Îl preocupă mai mult cum se văd problemele noastre.
Nu putem ignora faptul
că suntem monitorizați mereu, căci e incomod.
Nu pot fi a treia persoană în căsnicia mea.
Să-mi petrec viața concurând cu toată lumea,
cu moștenirea familiei sale sau cu revista sa.
Știu că o să sune ilogic,
dar, bazându-mă pe tot ce aud,
vă recomand o despărțire de probă.
Ce?
Sfatul tău pentru căsnicia noastră e divorțul?
Nu. Dar cred că nu găsiți claritate
din cauză că sunteți blocați într-un spațiu liminal.
Dacă ați întrerupe legătura o perioadă,
ați înțelege mai clar ce vă lipsește
sau cum ar fi viața voastră unul fără celălalt.
- Cât timp? - O săptămână, două?
O lună, poate două.
Ai prea mulți clienți sau…
Nu. O să veniți la mine, dar nu o să vă mai vedeți.
Nu pot să nu vorbesc cu soția mea o lună.
Da, nici eu nu vreau asta. Nu cred dacă aș putea nici dacă m-ai ruga.
Nu vreți să vă înțelegeți, dar nici nu vă oferiți spațiu.
În schimb, împingeți căsnicia asta spre distrugere.
POVESTE DE DRAGOSTE
JOHN F. KENNEDY JR. ȘI CAROLYN BESSETTE
Parcă fumai doar o țigară.
Bem într-o cârciumă pe zi, după terapia de cuplu.
Ajunge atâta disciplină!
Știi ce e nostim?
Când sunt la Stanhope și îmi amintesc ce-am trăit împreună,
nu retrăiesc clipele urâte.
Mă gândesc doar la noi,
în cea mai bună formă, râzând, căutându-ne mereu unul pe altul.
Nu e suficient să fim în aceeași cameră. Trebuie să simțim că suntem acolo.
Și, când ne vedem,
ar fi bine să nu ne amintim de toate certurile.
Nu cred că suntem doar noi de vină.
- Terapeuta noastră ne urăște. - Da.
Cred că se face mediator de divorț din cauza noastră.
Știi la ce mă gândeam?
La excursia din Honduras, când ne-am atins de iedera otrăvitoare
și ți-am pus mâinile în șosete ca să nu te scarpini.
- Eram plin de loțiune calmantă. - Erai un bărbat mare și roz.
Foarte murdar.
Dar când am făcut sex pe acoperiș la Paris și era să te electrocutezi?
A meritat.
- Dacă știam atunci! - Ce?
Ce bine ne era.
Hai să mergem! Dacă mai bem ceva, începem cu povești lacrimogene.
- Uite! - Scuze.
Nu-i nimic.
Pot să trec să-mi iau sacoul de in?
Cel mai bun sărut al nostru?
Primul, în fața apartamentului tău.
Nu, ăla nu se pune.
Când formam un cuplu.
- Au fost multe. - Da.
- Jones Beach? - Când?
Sau lângă foc, la cabana din Montana?
Nu, îmi amintesc eu când.
Fir-ar! Am întârziat.
Stai! Sărută-mă!
Pa! Ne vedem mai târziu!
Bine. Te iubesc.
- Te iubesc. - Pa!
Pa!
Nu la asta mă gândeam.
Poftim, amice!
'Neața!
- Bună! - Bună!
- N-am vrut să te trezesc. - Nu-i nimic.
- Știu că nu dormi prea bine. - E în regulă.
- Am un mic-dejun la ora 09:00. - Am înțeles.
- Pot să anulez. - Nu, e în regulă.
Mă gândeam că am putea să vorbim despre seara trecută.
- Da? - Da.
Regreți?
Nu.
Nu știu. Ție îți place ce se întâmplă acum?
Ne vedem la prânz?
De fapt, mai bine vorbim despre asta la terapie.
Să-i spunem lui Colleen? Am făcut exact opusul recomandării ei.
Nu pricep, John.
Vrem să ne felicite ea sau să ne salvăm căsnicia?
Nu vreau să creadă și mai mult că ne autodistrugem.
- Ne vedem la gala revistei George? - Nu, John, nu pot acum.
Deci nu vii nici la nunta lui Rory.
Te iubesc, dar tot nu înțelegi.
- Nu mi-e așa de ușor cum îți e ție. - Ce anume?
Să mă prefac că totul e bine.
Te asigur că nu mi-e deloc ușor.
Vorbim mai târziu?
Da.
N-am mai venit aici de când a murit.
Arăți groaznic.
- Ca să vezi, mama chiar e aici! - Încărunțești.
E de la stres.
Ia loc!
E dificil.
Dar trebuie să te întrebi ce poți controla.
Și ce poți salva tu.
- N-o să mă ierte. - Pentru ce?
Pentru că i-am distrus viața și intimitatea
și n-am protejat-o.
Îmi amintesc când mama mi-a spus aici că orice femeie cu care o să fiu
o să-și imagineze un parteneriat,
când, de fapt, va fi nevoită să orbiteze în jurul meu ca toți ceilalți.
A fost căsătorită cu președintele Statelor Unite.
A fost mereu în jurul unui bărbat măreț.
Dar tu nu ești ca tata, iar Carolyn nu e Prima Doamnă.
Ai ieșit cu nenumărate femei dispuse să te lase
să fii centrul universului, dar n-au rămas.
Ai cunoscut o persoană care nu s-a schimbat
în ce credeau ele că ai nevoie, așa că te-ai îndrăgostit.
Iar acum acele calități, pasiunea și încrederea de sine,
nu-ți mai convin și te superi?
Am făcut tot posibilul s-o fac fericită.
Nu pare rezonabil ce-ți cere fiindcă nu ți-a mai cerut nimeni asta.
Oamenii au acceptat mereu orice bucățică ai fost dispus să oferi, dar ea nu.
Și nu poate fi așa.
Știu că pare că viața ta e predestinată,
dar asta nu înseamnă că n-o poți schimba.
O iubești suficient, încât să faci asta?
Mulțumesc!
Am vorbit cu John.
A sunat să întrebe ce mai faci.
- Ce i-ai spus? - I-am spus să te sune el.
S-a oferit să mă lase pe Vineyard în drum spre nunta lui Rory.
Ca să te lingușească.
Ai acceptat?
Nu refuz un drum într-o vineri, pe timpul verii.
Să-l fi văzut azi-dimineață!
Pleca la muncă de parcă era o zi normală.
Nu i-ai spus să anuleze ca să puteți vorbi?
N-ar trebui. Nu e treaba mea să-i explic.
Atunci nici tu nu erai atât de disperată să comunicați.
Ai crede că faptul că tata ne-a părăsit a fost cea mai mare trădare,
dar proiectezi asupra lui John lucruri care nu au legătură cu el.
Dacă ai vrea să-ți repari relația,
ți-ai călca pe orgoliu, ai renunța la dorința de a avea mereu dreptate
și ai face ce e mai bine pentru relație.
Am făcut o tonă de compromisuri.
E compromis doar dacă alegi tu,
dar nu poți găsi calea spre viitor dacă te agăți de trecut.
- Aici! John! - Divorțezi?
Mulțumesc că ați venit!
PREMIILE GEORGE
Eu și Carolyn ne-am putea reînnoi jurămintele,
și presa tot ar spune că ne certăm.
Carolyn!
Aici!
Scuze!
Ești superbă!
- Mulțumesc! - Cum de te-ai răzgândit?
Știu că e important pentru tine.
Aici, vă rog!
Și vreau să încerc.
Uită-te la John!
Ai ajuns devreme.
Dacă întârziam și plecai val-vârtej, nu te-aș mai fi prins.
Ăsta e locul tău preferat?
Ce pot să spun? Îmi place meniul laminat.
Știi ce-mi amintesc de la prima întâlnire?
- Că mi-au furat bicicleta? - Da.
Aia și…
ai spus că pare că ai o pancartă deasupra, pe care scrie
„Frumușelul pică” și că doar așa te văd toți.
Te-am întrebat ce scrie pe pancarta ta, dar nu mi-ai spus.
Încă nu știu.
Nu cred că am spus nimănui.
Dacă ai ști că pe pancarta mea scrie
„Aveți grijă de ea, nu e atât de dură cum pare”,
atunci m-aș fi deconspirat.
N-ai fi avut ce mister să rezolvi sau peste ce apărare să treci.
Prin urmare, n-ai fi rămas.
Dar te-am cunoscut…
m-am îndrăgostit de tine și am vrut să te las să intri.
Mi-ai arătat că sunt o persoană…
care vrea ca cineva s-o iubească, s-o trateze bine
și să aibă grijă de ea.
- Cum știm dacă o să ne facem rău? - Nu știm.
Știm doar că vrem să încercăm.
Și că vrem să ne construim o viață împreună.
Și cum arată asta, John?
Nu cred că mariajul nostru mai poate rezista sub ochii lumii.
Știu.
Asta înseamnă că trebuie să reevaluez
relația mea cu toată lumea și tot ce nu ține de tine.
Tu ești pe primul loc.
Dar nu vreau să fii nevoit să alegi.
Știu că există așteptări mari de la tine.
Nu te condamn că vrei să le atingi.
Carolyn…
ești singura din viața mea care știu că mi-e menită.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Mă gândeam că, dacă vrei, am putea pleca într-o excursie.
- Unde? - Oriunde vrei.
Paris, Belize, Tahiti.
- Cât timp? - Până ne hotărâm să ne întoarcem.
Oricând ar fi asta.
Mă întorc duminică de la nunta lui Rory.
Scoatem harta și găsim o insulă izolată, de care n-a auzit nimeni.
- Uitasem de nunta lui Rory. - Nu-ți face griji!
- Nici Caroline nu vine. - Vreau să vin.
Da?
Da.
Mi-e dor să dansez cu tine.
Și mie.
Cred c-a fost mai bun decât primul.
Ar trebui să plec.
Trebuie să găsesc o rochie.
Crezi că ne pripim?
Cum adică?
Ne înțelegem bine, în sfârșit.
Nu știu dacă e bine să ieșim în public la o nuntă impresionantă în stil Kennedy.
E normal să fii neliniștită,
dar veți începe weekendul cu o mentalitate complet schimbată.
Du-te și fă-ți unghiile! Vezi tu mai departe.
- Bine. - Pas cu pas.
- Te iubesc! - Mersi, Lauren! Ne vedem!
- Portul Hyannis. - Sunt John Kennedy.
Solicit o informare meteo pentru un zbor
din Essex către Martha's Vineyard, cu plecare la ora 18:00.
Ce a spus, mai exact?
- Era neliniștită. - Ce…
Credeam că i-a trecut.
Nu vă puteți schimba peste noapte.
- Mă duc să stau puțin lângă el. - Bine.
Pot intra în carlingă?
Scuze! Fir-ar!
Mi-a fost dor de tine.
M-am gândit eu.
- E totul în regulă? - Da, mai bine te întorci la locul tău.
Vreau să stau lângă tine.
INDICATOR DE VIRAJ 2 MIN
E în regulă. Respiră, John.
Respiră…
16 IULIE 1999 TEST - EȘUAT
VITEZĂ VERTICALĂ 2 KM/H
Paza de Coastă, Cape Cod. Sunt subofițerul Rietta. Cu ce vă ajut?
Zbor pierdut spre Martha's Vineyard.
- Detaliile avionului? - Piper PA-32R-301 Saratoga.
- Numele pilotului? - John F. Kennedy Junior.
Ultima oară a fost văzut decolând din Essex.
Trebuie să schimb…
E în regulă, deschid eu.
ȘERIF
- Vă pot ajuta? - Scuze pentru deranj!
Suntem de la poliția din Custer.
Familia dv. a încercat să vă contacteze, dar știm că nu aveți semnal.
Ce s-a întâmplat?
E vorba de fratele dv. Avionul lui a fost dat dispărut.
Alo?
Ce? Sunt…
Scuze, puteți repeta?
Da, așa am înțeles.
Pot aștepta să verificați. Răspunsul nu se va schimba.
Ne pregătesc un avion într-o oră.
- Bine. - Ce le spui copiilor?
Nu știu. Să ajungem acasă!
- Ai contactat aeroportul Hyannis? - N-am reușit.
- Teddy a spus că n-au aterizat acolo. - Dar au decolat?
Da, au confirmat de la aeroportul din Essex.
Sigur există o explicație.
Începem cu știri de ultimă oră.
Avionul lui John F. Kennedy Jr. a fost dat dispărut
în largul coastei Massachusetts.
Avionul Piper Saratoga a dispărut de pe radar
în timp ce se deplasa din New Jersey spre Martha's Vineyard.
La această oră, Paza de Coastă insistă că e încă o misiune de căutare și salvare.
ȘTIRI DISPĂRUȚI
Autoritățile așteaptă orice informație.
ȘI MAI MULTE LACRIMI
Dle senator Kennedy, vă caută președintele.
Dle președinte.
Înțeleg.
Vă apreciem eforturile, domnule.
Mulțumesc că ați sunat!
Nu mai spune nimic, te rog!
Te implor!
Nu spune nimic!
- Se spune că… - Nu-mi pasă, Ed!
Nu pot să trec iar prin asta.
Stai puțin jos.
Nu plec, Ed. Rămân aici!
Imediat ce ies…
Doar ce a fost aici.
Nu se poate să fi murit, Ed!
Nu se poate!
N-are niciun sens! Înțelegi?
N-are niciun sens!
- N-a murit! - Știu, scumpo.
N-a murit!
Scumpo…
- Nu-i adevărat. - Îmi pare rău, scumpo.
Nu-mi face asta, te rog! Nu pot trece iar prin asta.
Nu pot.
A sunat iar Teddy.
Trebuie să discutăm despre înmormântare.
O ținem la Bazilica Sf. Petru?
Da. Ce vrei să-i spun?
Că-l anunț imediat ce iau o decizie.
Au sunat și de la New York Times.
Și-a petrecut toată viața cu sufletul acelui băiat
disperat să scape de o tragedie pe care nici nu și-o amintea.
Voia doar să trăiască.
Dar va fi ținut minte doar pentru ce ar fi putut deveni.
Dacă zbori folosind doar navigația vizuală,
bazându-te pe luminile coastei sau pe orizont,
în loc de instrumentele de zbor,
și te trezești în beznă și ceață,
oceanul și cerul se întrepătrund în întuneric
și treci prin dezorientare spațială, când nu știi încotro s-o iei,
așa că începi să corectezi cursul
bazându-te pe creierul afectat, nu pe realitate.
Știau că se prăbușesc?
Probabil și-au dat seama că ceva nu era în regulă,
dar nu neapărat.
Am vorbit cu cineva de la NTSB
și mi-a explicat că e ca și cum ai fi luat de un val.
Apa e…
Sincere condoleanțe!
Unde e?
- Poftim? - Soția ta.
Trebuia să fie aici. Unde e?
Cred că s-a gândit că, date fiind circumstanțele,
ar fi mai bine să ajut eu la aranjamentele pentru rămășițe.
Așa să fie?
Te asigur că încerca să te menajeze.
Asta e scuza inventată de avocații ei?
Să mă menajeze?
Dacă e așa, ar trebui să-i concedieze.
Ce-ar fi să…
Președintele Clinton a propus ca John să fie înmormântat
la Cimitirul Național Arlington, alături de președinte și de Jackie,
lângă Flacăra Eternă.
Totuși, dacă vrem să-i îngropăm pe Carolyn și John împreună,
propunem cimitirul Holyhood,
locul de veci al familiei Kennedy din Brookline, Massachusetts.
De ce să fie înmormântată într-un stat cu care n-are nicio legătură?
Astea sunt singurele mele opțiuni,
pe care mi le-ai oferit cu amabilitate?
Sigur că nu.
Dacă vrei să fie îngropați împreună,
familia ar insista ca el să fie alături de restul familiei Kennedy.
„Familia ar insista.”
Ce tupeu ai să dictezi termenii!
Nu, doar transmit dorințele familiei Kennedy.
Dacă ei țin atât de mult la asta, de ce te-au trimis pe tine?
Orice ai decide să faci cu Carolyn…
Îi tot spui numele. Spui întruna „Carolyn”.
Să-ți amintesc că mi-au murit ambele fiice
în accidentul aviatic?
Doar pentru că nu putem întoarce timpul nu înseamnă
că nu putem avea ce ne-am dorit mereu.
Hai s-o luăm de la capăt Cu dragoste, J
Soțul tău ar trebui să mai învețe diplomație.
Cred c-a avut loc o neînțelegere.
Te asigur că n-am înțeles greșit ce a spus sau cum a spus-o.
Știu că intenția lui a fost să se concentreze asupra logisticii
ca să nu agraveze situația.
Data viitoare să trimiți o persoană mai deschisă la minte.
Ar trebui să plec.
N-am terminat. Nu mă las ignorată a doua oară.
Presa scrie că s-au prăbușit
din cauză că Carolyn a fost să-și facă manichiura
și a întârziat decolarea.
Nu scrie că fratele tău nu era pregătit să piloteze în acea seară,
ci că ea i-a ținut pe loc.
Vanitatea ei.
Știai asta?
Nu mai citesc știrile.
Tot ce pot face e să le apăr imaginea.
E plin de imagini cu fratele tău în toată lumea,
pe prima pagină a fiecărui ziar și revistă.
Poza lui Carolyn e de obicei înăuntru,
iar Lauren e practic o notă de subsol,
doar că ea nu era faimoasă, deci imaginea ei nu vinde ziare.
Credința mi-a permis să înțeleg lumea.
M-a ajutat să înțeleg problemele existențiale.
Dar acum…
s-a lăsat doar o liniște asurzitoare.
Cum poți trăi într-o lume care n-are niciun sens?
Cum te dai jos din pat?
Imediat ce deschizi ochii.
Într-o clipă îți dai seama că lumea în care te trezești…
e dureros de incompletă.
Când aveam 18 ani, locuiam la Londra,
la un prieten de familie care era membru în Parlament.
Într-o seară, a explodat o bombă.
IRA puseseră o bombă la roata dreaptă a mașinii,
dar nu eram în ea fiindcă eram în întârziere.
M-am frământat mulți ani din cauza asta.
Nu înțelegeam de ce s-au întâmplat atâtea lucruri rele familiei mele.
Nu știu de ce, dar am fost cruțată când a explodat bomba.
Tot ce am putut învăța din acea experiență
a fost că nu există niciun motiv pentru care unii trăiesc mai mult.
Tot ce știm e că timpul nu ne aparține.
Nimic nu e promis.
Probabil știi asta deja despre mine, dar nu sunt o persoană deschisă.
Nu știu dacă sunt sceptică
sau dacă cred că, cu cât cunosc mai puțini oameni…
cu atât mai puțini voi fi nevoită să jelesc.
Din păcate, n-o prea cunoșteam pe Lauren.
Dar știam că era foarte deșteaptă,
amuzantă, frumoasă, activă.
Dar o cunoșteam pe Carolyn.
Și știam că-i era greu.
În loc să mă apropii de ea…
Voi regreta ce n-am făcut…
și ce aș fi putut face, pentru tot restul vieții.
A spus că nu se mai recunoștea.
Așa va fi imortalizată imaginea ei.
Mi-aș fi dorit să fi trăit suficient,
încât să fie ținută minte pentru altceva.
Asta îmi doream.
Am auzit oameni spunând
de foarte multe ori „condoleanțe” în viața mea.
Începe să nu mai pară important, ca atunci când ți se spune „sănătate”.
Dar acum stau aici, în fața ta…
și tot ce vreau să spun e cât de rău îmi pare.
Dar știu și că nu e suficient.
Nu.
Și nu va fi niciodată suficient.
Îmi amintesc o discuție purtată cu John.
A spus că vrea să fie incinerat și să-i fie aruncată cenușa în ocean.
Mă întrebam dacă…
am putea împrăștia cenușa lui Carolyn, Lauren și John în același timp.
Ca un întreg.
în inimile noastre pentru totdeauna
NUMĂR COMEMORATIV JOHN FITZGERALD KENNEDY JR.
TRAGEDIE TATĂ ȘI FIU
ÎN MEMORIA LUI JOHN, CAROLYN ȘI LAUREN
ODIHNEASCĂ-SE ÎN PACE UN AMERICAN BUN LA SUFLET
Mașinile ne așteaptă.
Bine, mulțumesc!
Nu te întreb cum te simți. Mi se pare o întrebare stupidă.
Știam că a murit.
Am avut o presimțire încă de când am auzit bătaia în ușă.
Un sentiment apăsător de groază.
Așa m-am simțit și eu când mi-au spus de avionul alor mei.
Aveam 27 de ani. Aveam trei copii și un nou-născut.
Îmi amintesc că suna telefonul în casa noastră de la Hyannis.
Nu știu de ce, dar n-am răspuns.
Apoi a sunat iar și iar.
Nu mi-am dat seama cât de tânără erai.
Nici eu nu mi-am dat seama.
Nu sunt o Kennedy prin sânge, dar noi două semănăm mult.
Ne mândrim cu caracterul hotărât și independența noastră.
De aceea nu ne place deloc mila.
Nu ajunge că trebuie să trecem peste pierderile astea.
Trebuie să ne asigurăm că nu ne definesc.
E epuizant.
Nu-mi pot imagina o lume în care să nu simt asta zilnic.
Durerea va fi mereu acolo.
Dar se schimbă relația ta cu ea.
La un moment dat, îți dai seama că poți face ceva.
Simțeai că nu ai de ales.
Nu. Deși nu aveam de ales, știam că puteam să fac ceva.
Înțeleg nevoia de a te retrage și mai mult.
Să scapi de ochii indiscreți și de șoaptele de îngrijorare.
Dar intimitatea nu-ți asigură mereu pacea.
Dacă ar fi fost așa, aș fi dispărut cu mult timp în urmă.
Suntem femei Kennedy și suntem încă în picioare.
Sigur există un motiv.
„Moartea nu înseamnă nimic.
Nu contează.
Doar m-am furișat în cealaltă cameră.
Nu s-a întâmplat nimic.
Totul rămâne așa cum era.
Eu sunt eu, iar tu ești tu.
Viața pe care am trăit-o cu drag împreună
rămâne neatinsă și neschimbată.
Încă însemnăm același lucru unul pentru celălalt.
Cheamă-mă pe vechiul nume cunoscut!
Vorbește-mi duios, așa cum obișnuiai.
Nu schimba tonul.
Nu te forța să vorbești cu solemnitate sau suferință.
Viața înseamnă tot ce a însemnat vreodată.
E la fel ca întotdeauna.”
„Nu plânge lângă mormântul meu.
Nu sunt acolo. Nu dorm.
Eu sunt miile de vânturi care suflă.
Sunt strălucirea de diamant a zăpezii.
Sunt luciul grânelor coapte.
Sunt ploaia blândă de toamnă.
Când te trezești în liniștea dimineții,
eu sunt graba din zbor.
Printre păsările liniștite în zbor,
eu sunt ziua ce absoarbe noaptea.
Nu plânge lângă mormântul meu.
Nu sunt acolo. N-am murit.”
După „Once Upon A Time” de Elizabeth Beller
Subtitrarea: Iulia Ștefan