Downloaded from YTS.MX
PROFESSIONELLA PERSONER HAR DELTAGIT I DET HÄR PROGRAMMET.
Official YIFY movies site: YTS.MX
TESTA INGET AV DET DU SER I PROGRAMMET HEMMA.
EN INTERAKTIV NETFLIXFILM
Mayday, mayday.
Kom.
Är det nån där?
Bear? Hör du mig?
Hör du mig, Bear Grylls?
Bear!
Kom!
Är det nån där?
Jag behöver en kniv.
Mitt huvud…
"Bear. Bear Grylls."
Jag känner inte igen mig själv.
Nåt är fel. Jag behöver din hjälp.
Jag kommer inte att överleva länge härute
om jag inte hittar vatten, mat och skydd.
Vad ska jag börja med?
Det behöver jag hjälp med.
Jag är hungrig, törstig och det blir allt kallare.
Vad behöver jag allra mest?
Det finns ingen mat.
Hur ska jag få tag på mat härute?
Marken är helt genomfrusen.
Jag kan inte gräva i den.
Jag kanske kan äta de här skotten.
Det finns inget i dem.
Titta.
Titta på det här.
Det är klösmärken.
Titta.
Såg du det där?
Jag vet inte vad det är.
Om det är ett vilt djur betyder det att vi är i fara
men om det är en jägare kanske personen kan hjälpa oss.
Jag vill inte göra några plötsliga rörelser här
så vad ska vi göra?
Antingen tar vi oss en närmare titt eller så tar vi oss härifrån.
Vi backar långsamt härifrån.
Titta, där är det igen.
Där borta. Titta.
Det är helt klart nåt slags vilt djur.
Vi måste verkligen vara försiktiga härute.
Vi är inte ensamma om att vara ute efter mat.
Jag hittar ingenting att äta.
Det håller på att bli kallare nu när solen går ner.
Jag är fortfarande törstig och hungrig och behöver skydd.
Först ska jag kissa.
Ge mig lite enrum.
Mitt kiss är väldigt gult.
Det är inte ett bra tecken.
Det påminner mig om att jag måste skaffa vatten först och främst.
Det har varit ett stort misstag att bara leta efter mat
men det är också väldigt kallt härute.
Tiden börjar rinna ut och vi har ont om alternativ.
Vad behöver jag nu? Ska jag försöka få tag på vatten
eller söka skydd och försöka värma mig?
Nu måste vi fatta rätt beslut.
Vad ska jag prioritera? Att få tag på vatten eller söka skydd?
Det är en bra idé att söka skydd, så att jag kan värma mig.
Jag får ta träden till hjälp.
Eller ännu bättre - ett fallet träd, som det här.
Det känns rätt.
Det här är nästan som ett naturligt skydd.
Men jag vet inte riktigt hur jag ska göra.
Det känns konstigt, för…
…jag vet att ett träd funkar som skydd.
Det känns som en instinkt att använda det här som skydd.
Jag kanske även kan använda fallskärmen. Den kan hålla mig varm.
Ja, jag hämtar den.
Fallskärmen och ett fallet träd. Det här kommer nog att funka.
Vi slänger över den här.
Knyter här.
Skyddet är klart, men jag kommer ändå att frysa.
Döda kvistar kan jag göra upp eld med.
Jag bygger en stenmur här.
Det reflekterar tillbaka värmen
och gör det ännu varmare.
Hur vet jag det?
Tänk inte, utan gör bara det som känns rätt.
Hur ska jag göra upp eld utan vare sig tändstickor eller tändare?
Jag har torkat gräs, vilket är bra.
Jag måste bara få igång elden.
Det känns varmt.
Vi ska skapa friktion.
Det här verkar logiskt. Det här kan jag.
Jag knyter fast linan från fallskärmen i ena änden…
…och fäster en ögla i andra änden.
Den här blir som en pilbåge.
Vi får se om det här funkar.
Stadigt. Det är bara att fortsätta.
Några till. Vi är nästan där.
-Vi störtar! -Vi måste ha flugit in i nåt!
Jag har varit med om en flygolycka.
Jag undrar om piloten klarade sig.
Jag ska försöka värma fötterna.
Titta!
Det är jag.
Det måste vara min familj.
Det är därför jag måste ta mig hem.
Lägret håller mig varm, men jag behöver fortfarande mat och vatten.
Jag börjar bli törstig och jag är även hungrig.
Vad ska jag prioritera?
Vatten.
Men var hittar man vatten härute?
Vattnet rinner ner för berget.
Jag ska leta efter trånga, låga platser.
Här blir det allt sankare.
Det borde innebära vatten.
Is!
Is innebär vatten.
Jag ska bära tillbaka det till elden och ner i grytan.
Då har jag vatten.
Det här räcker gott.
Det här är så kallt att jag kan lägga det i ryggsäcken.
Det smälter inte.
Jag har is till senare.
Det luktar illa här. Det kommer därifrån.
Det ska jag kolla upp.
Det luktar så illa.
Nåt ligger och ruttnar.
Ett kadaver av nåt slag.
Det är märkligt att det är täckt av grenar.
Det är som om nån eller nåt har släpat hit det
och försökt skydda det.
Jag tror att det är björnpäls.
Det är ett stort skärsår rakt ner i det.
Jag undrar om det är det där djuret som vi såg tidigare.
Det finns definitivt nåt därute.
Det är nåt stort, men det kan finnas mat kvar på det.
Pälsen kan jag använda för att hålla mig varm.
Men jag måste vara försiktig, för det som dödade det här…
…är mycket större och starkare än jag.
Jag måste skära av lite kött, flå pälsen och sen ta mig härifrån.
Bra jobbat. Jag har skaffat mat och hittat skydd
och jag har lite vatten som smälter här.
Det förändrar allt.
Vi störtar!
Jag har tagit mig ut och närmar mig träden!
Vad var det som lät?
Hallå!
Titta!
Varg! Spring!
Jag kommer inte att kunna springa ifrån vargen
så vi måste skaka av oss den i skogen eller springa högre upp.
Vad väntar du på?
Fatta ett beslut fort!
Vargen är välbekant med skogen.
Jag kan inte skaka av mig honom, så vi springer upp mot berget!
Vi kanske kan blockera den här passagen.
Ja!
Här kommer du inte igenom.
Nu går vi vidare.
Titta där.
Det ser ut som tunnlar som leder in i berget.
-Mayday, mayday, kom. -Det är radion.
Är det nån därute? Hör du mig?
Hallå? Hör du mig?
Bear?
Tack, gode Gud, du lever!
Jag behöver hjälp.
Jag är på andra sidan berget från där du hoppade ut.
Jag kan inte röra mig.
Jag är rädd att planet kommer att rasa över kanten.
Problemet är att jag har tappat minnet.
Jag minns inte vad som hände.
Jag minns inte ens vem jag är just nu, kom.
Du slog nog i huvudet i kraschen.
Ja, jag lider nog av minnesförlust, kom.
Du är Bear Grylls och är äventyrare.
Jag klarar mig inte här länge till.
Jag befinner mig över trädgränsen just nu.
Jag kommer och hjälper dig.
Håll ut. Du grejar det här.
-Vi ska hitta dig. -Okej, Bear.
Klart slut.
Nu måste vi fatta en del beslut.
Antingen försöker vi hitta kaptenen
genom att klättra över berget
eller så testar vi nån av tunnlarna
och hoppas att den löper igenom berget.
Det kan vara en bra genväg.
Båda vägarna innebär fara.
Däruppe är det kallt och oskyddat
vilket tar på krafterna
men vi kommer att kunna kommunicera via radion
som funkar däruppe.
Inne i tunnlarna kommer det att vara radioskugga.
Men där är vi skyddade från oväder
och vägen kan gå fortare.
Det är ett tufft beslut, men klockan tickar. Vad säger du?
Ska vi ta tunnlarna eller ska vi gå över berget?
Jag måste vara försiktig
om jag ska kunna ta mig över berget.
Jag måste vara försiktig.
Jag gör framsteg.
Berget tar aldrig slut och det blir allt brantare.
Det här ser farligt ut.
Det är bara is och djup snö ner till den där enorma klippan.
Om jag halkar på isen ramlar jag ner för klippan.
Jag har ju tappat minnet
så jag vet inte ens om det går att ta sig över här.
Eller så stannar vi på klippan…
…och försöker klättra upp för den här.
Joe sa att jag var äventyrare.
Jag kanske måste förlita mig på det.
Det känns bra att känna sten under mina händer igen.
Det minns jag.
Men det är en hög klippa.
Jag vet inte om jag kan klättra upp för den.
Vad tror du?
Ska jag försöka gå över snön…
…eller klättra upp för klippan?
Snön kan ge efter under min vikt
och stenar kan lossna från klippan.
Det blir ett högt fall.
Det är väldigt brant, men jag kanske kan använda repet.
Jag knyter en knut i änden och kastar över det
så att det fastnar i en klippskreva.
Jag har gjort nån form av knut. Jag hoppas att den håller.
Nätt och jämnt.
Jag gör ett nytt försök. Om den fastnar i klippskrevan funkar det.
Den sitter fast i skrevan.
På med hjälmen.
Nu ska jag försöka klättra upp.
Stenarna sitter löst och smular sönder.
Allt som jag försöker greppa tag i eller stå på ger vika.
Ett sista ryck.
Jag är på toppen.
Jag är nog inte så dålig på att klättra som jag trodde.
Jag drar upp repet och fortsätter.
Jag har huvudvärk.
Nu minns jag.
Ju högre upp man kommer… desto mindre syre får man.
Det är därför man får huvudvärk och känner sig yr och utmattad.
Det minns jag.
När man klättrar på hög höjd påverkas kroppens kemi.
Men om man stannar upp och vilar lite
anpassas kroppen till den tunnare luften
och man kan undvika höjdsjuka.
Ibland måste man lyssna på sin kropp
men i nödlägen måste man kämpa vidare.
Om jag kämpar vidare mot bergstoppen och klättrar ner på andra sidan
kommer jag att hitta Joe snabbare.
Men frågan är om jag klarar mig i det här skicket.
Om jag väntar här kanske jag acklimatiserar mig
men Joe väntar och han sitter i knipa.
Vi har väldigt ont om tid.
Jag är inte långt från bergstoppen nu.
Ska jag fortsätta?
Eller ska jag avvakta och låta min kropp acklimatisera sig?
Vi har ont om tid och energi. Vi måste välja ett alternativ.
Vad blir det?
Trots att jag känner mig utmattad måste jag kämpa vidare.
Jag ska nå bergstoppen, klättra ner på andra sidan och hitta Joe.
Okej.
Tänk på din familj…
…och på piloten.
Jag känner mig helt klart påverkad av höjden.
Det är kallt och jag är väldigt trött.
Fortsätt.
Bear…du mig?
Det är dålig mottagning. Jag ska ta mig högre upp.
Bear? Hör du mig?
Ja, Joe. Jag hör dig.
Jag hör dig svagt
men jag hör vad du säger, kom.
Ett stort djur närmar sig.
Vad menar du? Vad är det? Kom.
Jag vet inte riktigt, men det är stort.
Vad ska jag göra, Bear? Du vet alltid vad man ska göra.
Ge mig ett ögonblick.
Håll dig lugn, Joe. Det ordnar sig.
Tänk, Bear…
Det närmar sig och jag sitter fast i planet.
Jag minns inte.
Ska man göra sig själv stor och läskig och försöka skrämma bort det
eller ska man vara tyst och fromsint
och hoppas att djuret inte betraktar en som ett hot, utan lämnar en i fred?
Vad ska jag säga till Joe?
Skynda dig, Bear. Jag är rädd.
Tänk! Vad gör man när ett vilt djur tänker anfalla?
Om jag ändå kunde minnas.
Skynda dig, Bear. Det närmar sig.
Vad ska jag göra?
Så här ska du göra, Joe:
Håll dig lugn och gör inga hotfulla rörelser.
Förhoppningsvis betraktar det dig inte som ett hot.
Okej, jag ska vara tyst.
Jag hoppas att det ger sig av, men skynda dig.
Prata med det med lugn röst.
Ta inte ögonkontakt.
Det kommer närmare. Vad ska jag göra, Bear?
Det funkar inte.
-Joe? -Bear!
Hallå, Joe?
Joe?
Hör du mig, Joe? Kom.
Jag får inte kontakt med honom. Nu måste jag skynda mig.
Hoppas att Joe är utom fara.
Det verkar som om toppen ligger bakom den här steniga höjden.
Det verkar vara en trång klyfta mellan de här två topparna.
Jag kan klättra i klyftan upp till toppen.
Men mitt huvud bultar och det gör ont att bara öppna ögonen.
Jag vet inte om jag orkar klättra mer.
Det här är mycket brantare
farligare och kräver mer koncentration
men det är kortare och går fortare.
Eller så tar vi den krokiga vägen och hoppas att den leder över toppen.
Det är en säkrare väg, men det tar nog längre tid.
Det går nog fortare att klättra över
och vem vet om den krokiga vägen
leder till andra sidan berget?
Den här krokiga vägen går upp mot bergstoppen, vilket är bra.
Men den tar ganska lång tid att gå fram och tillbaka här.
Det tar tid och energi.
Mitt huvud bultar.
Jag borde ha gett min kropp längre tid till att acklimatisera sig.
Jag mår inte bra just nu.
Jag känner mig yr på grund av den tunna luften.
Ju högre jag klättrar, desto sämre mår jag.
Jag känner mig yr…
…och har alla tecken på höjdsjuka.
Min kropp måste återställas.
Det enklaste sättet att göra det på är att vända om
och gå tillbaka till tunnlarna.
Annars kommer jag att börja må väldigt dåligt här.
Jag hoppas att Joe kan hålla ut ett tag till.
Jag måste gå neråt.
Om jag fortsätter uppåt kommer jag att dö.
Om man har svårt att andas…
…har huvudvärk och hostar
är det naturens sätt att säga: "Om du fortsätter så dör du."
Jag känner mig fortfarande ganska svag…
…och yr.
Jag har fortfarande huvudvärk, men jag känner mig lite starkare.
En nedstigning på bara 450 meter ger en mer energi och mer syre.
Jag känner mig starkare.
Luften är tjockare härnere.
Jag tror att jag tar tunneln. Kom nu.
Nu kollar vi in tunnlarna.
Rätt galet, va?
Titta, en gammal hjälm.
Gamla tomhylsor.
Tunneln kanske är en gammal krigsbunker.
Titta, till och med en gammal trasig lykta.
Det finns lite fotogen kvar.
Glaset är trasigt, men vi får se om den funkar.
Titta! Kom igen!
Titta, en liten låga.
Jag vet inte hur länge den räcker.
Jag stänger av den nu när jag vet att den funkar.
Vi har i alla fall en ljuskälla.
Ska vi använda den i början
och se vad vi har att göra med?
Eller ska vi spara den till nödsituationer
och försöka ta oss fram i mörkret?
Och om vi verkligen behöver den har vi då en backup
en reserv, som vi vet att vi får ljus ifrån.
Vad ska vi göra? Ska vi använda lyktan i början
eller ska vi spara den och börja i mörkret?
Vad ska vi göra?
Ljus i början eller spara på ljuset?
Vi sparar på ljuset.
Jisses, det kommer att vara mörkt härinne.
Galna tunnlar och det är becksvart.
Vi vet inte vilken väg vi ska ta.
Om vi går vilse i tunnlarna kommer vi aldrig ut.
Vi måste hålla koll på vilken väg vi tar.
Varje gång vi svänger i tunneln måste vi komma ihåg det.
Vi kan ta hjälp av sånt som ligger på marken.
Gamla kakelplattor.
Det hörs när man kliver på dem.
Vi kan göra en pil varje gång vi når ett vägskäl.
Om vi tar vänster gör vi en enkel pil.
När man går på det i mörkret
kommer man att höra det.
Det är nästan som punktskrift.
Vi kan samla på oss massor av kakelplattor…
…lägga dem i ryggsäcken och använda dem.
Men jag kan inte bära med mig hur mycket som helst.
Eller så använder vi bara lite snöre från fallskärmen.
Varje gång vi tar vänster gör vi en ögla.
En vanlig knut betyder att vi tar höger.
Men jag vet inte om snöret räcker
till slutet av tunneln.
Antingen använder vi snöret som vi gör knutar på
eller så använder vi kakelplattorna på marken.
Det här är knepigt
men det är det att navigera i mörkret också.
Vi måste välja.
Titta! De här blir bra.
Just nu följer jag bara tunneln vart den än leder.
Man hör ekot. Hallå!
Ännu en återvändsgränd.
Här tar vi antingen vänster eller höger.
Vi kanske borde testa vilket eko som håller i sig längst.
Det innebär att det är en längre tunnel.
Hallå!
Den är kortare, så vi tar vänster här.
Här har vi ett vägskäl.
Hallå!
Vi kan ta den här vägen.
Vi måste markera vilken väg vi tar.
Vänta lite. Tyst!
Vad är det?
Vi fortsätter framåt och ökar takten lite.
Vi måste ta oss ut härifrån.
Vi kan inte vara kvar i tunnlarna med vad det där nu är.
Jag tänker på var jag sätter fötterna
utifall att det kommer en stor grop.
De här tunnlarna går i alla möjliga riktningar.
Det är verkligen kolsvart här.
Jag är helt desorienterad.
Hörde du det där?
Jag trampade på nåt som lät…
Jag hör massor av kryp som krälar runt mina fötter.
Jag är hungrig.
Jag undrar om det är nåt jag kan äta.
Den kröp upp för min arm.
Ibland är det positivt att inte kunna se.
Jag känner den.
Det känns som en kackerlacka med alla ben
och det hårda skalet.
Om jag äter den får jag lite energi.
I den här handen har jag nåt som känns som en tusenfoting
men med en rejäl sköld.
Den är jättestor.
Den kanske jag också kan äta.
Jag behöver energi.
Min instinkt säger mig att jag kommer att bli sjuk av en av de här.
Är det kackerlackan eller tusenfotingen?
Jag är hungrig.
Vilken skulle du äta?
Om jag ändå kunde minnas…
Vad tror du är säkrast?
Okej, jag äter tusenfotingen.
Det är inget mellanmål, utan en riktig måltid.
Den är väldigt knaprig
och full av…
…vätskor som smakar väldigt konstigt.
De passar bra i tunnlarna.
Vi tar oss fram väldigt långsamt i det här kompakta mörkret.
Det är nog dags att tända lyktan
och försöka göra framsteg.
Hörde ni? Råttor.
Okej.
Det var bättre.
Nu när vi har ljus
kommer vi att kunna röra oss snabbare.
Vänta lite.
Jag känner mig illamående av tusenfotingen.
Jag känner mig riktigt sur i magen.
Så har det känts i 20 minuter nu.
Vänta lite…
Nu känns det bättre.
Det där ville min kropp inte ha.
Vi fortsätter.
Titta här.
En gammal rostig metalldörr.
Vi kollar om den är öppen.
Det här är helt galet.
Vänta lite…
Det är en tråd fäst här.
Det är nog en fälla.
Det var värt att spara fotogenet i lyktan.
Om den fortfarande är armerad…
Jag vill inte ens tänka tanken.
Jag tar ett försiktigt kliv över tråden.
Jag ser ljuset i tunneln.
Det här är vägen ut.
Jag stänger av den här.
Det känns bra att se dagsljus.
Vilket stup.
Piloten kapten Raynor är därnere nånstans.
Jag fäster repet i gallret
och halar mig ner.
Den sitter på och jag är nöjd. Då kör vi.
Det här känns bekant.
Jag måste ta det långsamt och tänka på var jag sätter fötterna.
Det blir nog bra.
Nu måste vi hitta planet. Det måste vara här nånstans.
Här börjar det bli brant.
Titta! Planets stjärtparti.
Det ligger fler flygplansdelar därnere.
Där är planet.
Där. Joe!
Det balanserar väldigt vanskligt på kanten.
Jag får akta mig så att jag inte slår till nåt.
Joe!
Kapten Raynor!
Titta här. Nåt har rivit sönder sätet.
Det är klösmärken.
Det finns tecken på att det har utkämpats en kamp. Jag ser blod här.
Hela vägen ner.
Vart tar spåren vägen?
Jag ska kolla däruppe.
Det är blod här. Det har torkat.
Blodspåren leder ditåt.
Problemet är
att det finns ett annat spår i motsatt riktning.
Man ser hasande spår här
och i leran. Nåt har tagit sig ditåt.
Det är svårt att se om det är fotspår.
Nån form av spår är det.
Joe!
Vi måste försöka hitta kapten Joe. Det är vår prioritet.
Så vad tycker du?
Ska vi följa spåren som leder ditåt
eller ska vi följa blodspåren som leder ditåt?
Joe!
Vi har ont om tid och måste fatta ett beslut snabbt.
Vilket spår tror du leder oss till Joe?
Vi följer de här bloddropparna.
Det är blod på vingen.
Fler droppar härnere.
Här har vi ännu mer.
Joe! Kapten!
Titta! Det ligger en liten grotta däruppe.
Om jag var skadad skulle jag försöka söka skydd i grottan. Kom.
Mer blod.
Här med.
Joe?
Joe!
Herregud.
Titta där! Nån form av revben.
Det ser inte ut som Joe.
Det här är inte bra.
Jag verkar inte komma bort från berget.
Vi går tillbaka och gör ett nytt försök.
Vi provar oss fram tills vi har räddat kapten Joe.
Nu försöker vi få tag på vatten.
Jag fryser och är törstig.
Nu måste jag få tag på vatten.
Men var får man tag på vatten härute?
Sånt här brukade jag veta.
Tänk.
-Vi störtar! -Vi måste ha flugit in i nåt!
Jag minns att jag var med om en olycka.
Jag satt i ett plan som störtade.
Jag undrar vad som hände med piloten.
Ja…
Det här ser ut som sumpmark.
Det borde innebära vatten.
Här blir det allt sankare.
Problemet är att det här är genomfruset.
Jag kommer inte igenom.
Om det var mjukare skulle jag försöka pressa ut lite vätska.
Vatten kanske inte var en sån bra idé.
Jag måste fortsätta försöka få tag på vatten.
Det här funkar inte.
Solen håller på att gå ner…
…och jag fryser alltmer.
Dessutom är jag hungrig.
Jag kan överleva några dar utan vatten
men jag överlever inte länge om jag inte kan värma mig.
Skydd eller mat?
Det ena är viktigare än det andra.
Tiden börjar rinna ut
och det börjar bli riktigt kallt.
Det är en bra idé att söka skydd
och värma mig.
Jag får ta träden till hjälp.
Eller ännu bättre - ett fallet träd, som det här.
Det här känns rätt.
Det här är nästan ett naturligt skydd.
Men jag vet inte riktigt hur jag ska göra.
Det känns konstigt, för…
…jag vet att ett träd funkar som skydd.
Det är nästan som en instinkt.
Jag vet att jag kan använda det här som skydd.
Vi kan använda fallskärmen också. Den kan hålla mig varm.
Ja, vi hämtar den.
En fallskärm och ett fallet träd.
Det här kommer nog att funka.
Jag kastar över den här…
…och knyter fast den här.
Mitt skydd är färdigt, men jag kommer ändå att frysa.
Döda kvistar kan jag göra upp eld med.
Jag gör en stenmur här.
Det kommer att reflektera tillbaka värmen
och göra det ännu varmare.
Hur vet jag det?
Tänk inte.
Gör det bara.
Gör det som känns rätt.
Hur ska jag få igång en eld?
Jag har varken tändstickor eller tändare.
Jag har torkat gräs, vilket är bra.
Jag måste bara få igång elden.
Det känns varmt.
Vi måste skapa friktion.
Det här verkar logiskt. Det här kan jag.
Jag fäster snöret från fallskärmen i ena änden…
…och gör en ögla i andra änden.
Det här blir som en pilbåge.
Vi får se om det här funkar.
Jag måste bara skapa lite glöd.
Då så!
Värmen!
Det känns bra!
Jag ska värma upp mina fötter.
Titta.
Det där är jag.
Det där måste vara min familj.
Det är därför jag måste ta mig hem.
Lägret håller mig varm, men jag behöver fortfarande mat och vatten.
Jag börjar bli törstig och jag är även hungrig.
Vad ska jag prioritera?
Skydd. Det är en bra idé att bli varm.
Jag får ta träden till hjälp.
Eller ännu bättre - ett fallet träd, som det här.
Det här känns rätt.
Det här är nästan som ett naturligt skydd.
Men jag vet inte riktigt hur jag ska göra.
Det känns konstigt, för…
…jag vet att ett träd funkar som skydd. Det är nästan som en instinkt.
Jag vet att jag kan använda det här som skydd.
Vi kan använda fallskärmen också.
Den kan hålla mig varm. Ja, vi hämtar den.
En fallskärm och ett fallet träd. Det här kommer nog att funka.
Jag kastar över den här…
…och knyter fast den här.
Mitt skydd är färdigt, men jag kommer ändå att frysa.
Döda kvistar kan jag göra upp eld med.
Jag gör en stenmur här.
Det kommer att reflektera tillbaka värmen
och göra det ännu varmare.
Hur vet jag det?
Tänk inte. Gör det bara.
Gör det som känns rätt.
Hur ska jag få igång en eld?
Jag har varken tändstickor eller tändare.
Jag har torkat gräs, vilket är bra.
Jag måste bara få igång elden.
Det känns varmt.
Vi måste skapa friktion.
Det här verkar logiskt. Det här kan jag.
Jag fäster snöret från fallskärmen i ena änden…
…och gör en ögla i andra änden.
Det här blir som en pilbåge.
Vi får se om det här funkar.
Stadigt. Det är bara att fortsätta.
Några gånger till.
-Vi störtar! -Vi måste ha flugit in i nåt!
Jag var med om en flygolycka.
Jag undrar hur det gick för piloten.
Jag ska försöka värma upp mina fötter.
Titta!
Det där är jag.
Det där måste vara min familj.
Det är därför jag måste ta mig hem.
Lägret håller mig varm…
…men jag behöver fortfarande mat och vatten.
Jag börjar bli törstig och jag är även hungrig. Vad ska jag prioritera?
Jag såg definitivt nåt som rörde sig.
Var är det? Jag är säker på att jag såg nåt där…
Jag kanske inbillar mig.
Men det är märkligt, för jag har definitivt en känsla
av att nåt betraktar mig här.
Men det kanske bara beror på att jag har slagit i huvudet.
Det kanske inte är nåt.
Jag hittar inget att äta.
Det blir kallare nu när solen går ner.
Jag är fortfarande törstig och hungrig och behöver skydd.
Först ska jag kissa.
Mat känns som en bra idé. Mat betyder energi
och den håller på att ta slut.
Men jag vet inte vad jag kan äta härute.
Jag kanske kan äta de här skotten.
Det är inte mat.
Min instinkt säger åt mig att börja gräva här vid trädstammen
men problemet är att allt är genomfruset.
Jag kommer inte igenom här.
Jag kommer inte åt larver eller mask
och det finns inga skott på träden.
Jag hittar ingen mat.
Det känns som om jag går i cirklar.
Jag fryser…
…och min energi börjar ta slut.
Jag hittar varken mat eller vatten
och jag fryser rejält.
Solen håller på att gå ner och temperaturen sjunker.
Jag måste värma mig.
Jag har inte styrkan.
Jag är för desorienterad för att fortsätta.
Vi kanske borde börja om från början och testa nåt annat först.
Sen kan vi fortsätta
och komma fram till vad nästa steg blir.
Vi börjar på nytt.
Jag har en vattenflaska, men den är tom.
Jag har varken mat eller tält.
Jag har en tunn jacka, men det är jättekallt här.
Mat, skydd eller vatten?
Vad behöver jag mest?
Det börjar bli mörkt, det är iskallt
och jag börjar tappa energin.
Kom igen, skynda på!
Mat verkar vara en bra idé. Mat betyder energi
och den håller på att ta slut.
Men jag vet inte vad jag kan äta härute.
Jag kanske kan äta de här skotten.
Det är inte mat.
Min instinkt säger åt mig att börja gräva här vid trädstammen
men problemet är att allt är genomfruset.
Jag kommer inte igenom här.
Jag kommer inte åt larver eller mask
och det finns inga skott på träden.
Jag hittar ingen mat.
Det känns som om jag går i cirklar.
Jag fryser…
…och min energi börjar ta slut.
Jag hittar ingen mat…
…och jag fryser rejält.
Solen håller på att gå ner och temperaturen sjunker.
Jag måste värma mig.
Jag känner mig så desorienterad.
Jag önskar att jag kunde komma ihåg vad jag borde göra.
Jag fryser jättemycket och är törstig. Vad tycker du att vi borde göra härnäst?
Vi får börja om med en ny överlevnadsstrategi.
Mat känns som en bra idé. Mat betyder energi
och den håller på att ta slut.
Men jag vet inte vad jag kan äta härute.
Jag kanske kan äta de här skotten.
Det är inte mat.
Min instinkt säger åt mig att börja gräva här vid trädstammen
men problemet är att allt är genomfruset.
Jag kommer inte igenom här.
Jag kommer inte åt larver eller mask
och det finns inga skott på träden.
Jag hittar ingen mat.
Jag har ingen energi och ingen styrka.
Solen håller på att gå ner och temperaturen sjunker.
Jag tror att man kan överleva flera veckor utan mat
men bara några dagar utan vatten.
Jag är så törstig just nu.
Vi går tillbaka och letar efter vatten.
Sen kan vi gå vidare
och ta reda på var vi är.
Okej, nu kör vi.
Vatten rinner alltid neråt, så vi går ner.
Här blir det allt sankare.
Det borde betyda vatten.
Is!
Is innebär vatten.
Jag ska bära tillbaka den till elden och smälta den i grytan.
Då har jag vatten.
Det här räcker gott.
Det här är så kallt att jag kan lägga det i ryggsäcken.
Det smälter inte.
Jag har is till senare.
Det luktar illa här.
Det kommer därifrån.
Det ska jag kolla upp.
Det luktar så illa.
Nåt ligger och ruttnar.
Ett kadaver av nåt slag.
Det är märkligt att det är täckt av grenar.
Det är som om…
…nån eller nåt har släpat hit det och försökt skydda det.
Jag tror att det är björnpäls.
Det är ett stort skärsår rakt ner i det.
Det finns definitivt nåt därute.
Det är nåt stort
men det kan finnas mat kvar här.
Pälsen kan jag använda för att hålla mig varm.
Men jag måste vara försiktig, för det som dödade det här…
…är mycket större och starkare än jag.
Jag måste skära av lite kött, flå pälsen
och sen ta mig härifrån.
Bra jobbat. Vi har skaffat mat
hittat skydd och vi har lite vatten som smälter här.
Det förändrar allt.
Vi störtar!
Jag har tagit mig ut och närmar mig träden!
Vad var det som lät?
Hallå!
Titta!
Varg! Spring!
Jag kommer inte att kunna springa ifrån vargen
så vi måste skaka av oss den i skogen
eller springa högre upp.
Vad väntar du på? Fatta ett beslut fort!
Vi kanske kan blockera den här passagen.
Ja!
Här kommer du inte igenom.
Nu går vi vidare.
Titta här.
Det ser ut som tunnlar som leder in i berget.
Mayday, mayday.
Det är radion.
Kom.
-Är det nån därute. Hör du mig? -Ja, hallå?
Hallå? Hör du mig?
Bear? Tack, gode Gud, du lever!
Jag behöver din hjälp.
Jag är på andra sidan berget från där du hoppade ut.
Jag kan inte röra mig. Jag är rädd att planet ska rasa över kanten.
Vi har ett problem.
Jag har tappat minnet. Jag minns inte vad som hände.
Jag minns inte ens vem jag är just nu.
Kom.
Du slog nog i huvudet i kraschen.
Ja, jag lider nog av minnesförlust, kom.
Kom igen! Du är Bear Grylls.
Du är äventyrare.
Jag klarar mig inte här länge till.
Jag befinner mig ovanför trädgränsen just nu.
Jag kommer och hjälper dig.
Håll ut.
Du grejar det här.
Vi ska hitta dig.
-Okej, Bear. -Klart slut.
Nu måste vi fatta en del beslut.
Antingen försöker vi hitta kaptenen
genom att klättra över berget
eller så testar vi nån av tunnlarna
och hoppas att de löper igenom berget.
Det kan vara en bra genväg.
Båda vägarna innebär fara.
Däruppe är det kallt och oskyddat
vilket tar på krafterna
men vi kommer att kunna kommunicera via radion.
Den funkar däruppe.
Inne i tunnlarna kommer det att vara radioskugga.
Men där är vi skyddade från oväder
och vägen kan vara snabbare.
Det är ett svårt beslut, men klockan tickar. Vad säger du?
Ska vi ta tunnlarna eller ska vi gå över berget?
Jag fryser och är törstig.
Nu måste jag verkligen få tag på vatten.
Men var hittar man vatten härute?
Sånt här brukade jag veta.
Tänk.
-Vi störtar! -Vi måste ha flugit in i nåt!
Jag minns att jag var med om en flygolycka.
Planet störtade.
Jag undrar vad som hände med piloten.
Ja…
Det här ser ut som sumpmark.
Det borde innebära vatten.
Här blir det allt sankare.
Problemet är att det här är genomfruset.
Jag kommer inte igenom.
Det är väldigt kallt.
Jag måste fortsätta försöka få tag på vatten.
Solen håller på att gå ner och jag fryser alltmer.
Det är helt genomfruset.
Is.
Men det kommer att göra att jag fryser ännu mer.
Hur ska jag kunna dricka det?
Jag kan överleva några dar utan vatten
men jag överlever inte länge om jag inte kan värma mig.
Jag kanske borde ha…
Jag kanske borde ha sökt skydd.
Det är kallt.
Kallt.
Jag borde ha agerat annorlunda.
Jag kan inte hitta mat
eller vatten och jag fryser rejält.
Jag måste värma mig.
Jag önskar att jag kunde komma ihåg vad som är viktigast
för att kunna hålla sig vid liv i en sån här miljö.
Det är för kallt för att slutföra det här uppdraget.
Vi börjar om med en ny överlevnadsstrategi.
Om vi testar nåt annat först kan vi fortsätta
och ta reda på var vi befinner oss.
Mat känns som en smart idé. Mat betyder energi
och den håller på att ta slut.
Men jag vet inte vad jag kan äta härute.
Jag kanske kan äta de här skotten.
Det är inte mat.
Min instinkt säger åt mig att börja gräva här vid trädstammen
men problemet är att allt är genomfruset.
Jag kommer inte igenom här.
Jag kommer inte åt larver eller mask
och det finns inga skott på träden.
Jag hittar ingen mat.
Jag är så törstig.
Min energi börjar ta slut.
Jag hittar ingen mat.
Jag fryser rejält.
Solen håller på att gå ner och temperaturen sjunker.
Vi borde ha försökt hitta vatten innan vi försökte hitta mat.
Vi går och letar efter vatten innan det blir för mörkt.
Sen kan vi fortsätta
och ta reda på vad vi ska göra härnäst.
Jag ser ner för stupet.
Det ligger en brant klippa 20 meter bort.
Jag ska försöka gå över här lite försiktigt.
Jag använder isyxan.
Jag försöker göra små avsatser.
Jag fördelar min vikt mellan isyxan…
…och mina fötter.
Håll dig lugn.
Fokusera.
Jag går inte tillbaka den vägen.
Det är långt ner.
Det här är en återvändsgränd. Det är stup på båda sidorna.
Jag kommer inte upp för den här utskjutningen.
Titta, ännu en tunnel.
Trappor leder ner i berget.
Jag undrar om de leder till de andra tunnlarna.
Hallå!
Det ser rätt otäckt ut därnere.
Men det är vårt enda alternativ.
Vi har ingen radiosignal härnere
men jag hoppas att den här vägen leder mig till Joe.
Jag ska hitta en plats där jag kan avvakta
och ge min kropp några timmar att acklimatisera sig
och se om jag känner mig starkare då.
Vi går upp bland de här klipporna.
Här kan jag sitta och vänta ut det.
Okej.
Det är bra att stanna och vila.
När min huvudvärk har försvunnit och jag inte mår dåligt längre
kan jag fortsätta klättra.
Nu har jag vilat en stund.
Jag mår faktiskt lite bättre.
Nu är det dags att klättra vidare.
Jag ska klättra upp mot bergstoppen och ner på andra sidan.
Klockan tickar och Joe behöver fortfarande vår hjälp. Kom igen!
Lyssna noga nu, Joe.
Vad det än är som hotar dig
så måste du visa att det är du som bestämmer.
Jag kan försöka anfalla det med nåt.
Ta ögonkontakt, gör stora, aggressiva rörelser
och vifta med armarna.
Skäll och skrik åt det. Förstår du?
Okej, Bear. Jag ska försöka.
I väg med dig!
Banka och sparka på flygplanskroppen.
Hör du mig? Kom.
I väg med dig!
-Jag vet inte om det funkar. -I väg med dig!
Kom igen, Joe.
Joe?
Hallå? Är du kvar?
Det funkar.
Det verkar gå härifrån.
Bra jobbat, Joe.
Var vaksam även om du tror att det har gått.
Jag är nästan på bergstoppen nu.
När jag har kommit över toppen borde jag kunna se dig, så håll ut.
-Håll ut. Vi närmar oss, Joe. -Tack, Bear.
Klart slut.
Nu fortsätter vi.
Det verkar som om toppen ligger på andra sidan den här steniga höjden.
Det verkar vara en trång klyfta mellan de här två topparna.
Jag kan klättra i klyftan.
Det här är mycket brantare
farligare och kräver mer koncentration
men det är kortare och går fortare.
Eller så tar jag den där krokiga vägen
och hoppas att den leder över toppen.
Det är en säkrare väg, men det tar nog längre tid.
Det kommer att börja skymma snart
och då kommer det att bli omöjligt att hitta Joe.
Vi har ingen tid att förlora.
Jag ska klättra.
Då är det en bra idé att ha på sig hjälm.
Här blir det en klyfta
och det blir allt trängre.
Jag trycker ifrån med ena foten mot ena bergväggen…
…och sen den andra.
Det är tufft när luften är så tunn.
Kom igen.
Jag grejar det här.
Det är högt att klättra.
Nu är vi snart uppe på bergstoppen.
Nu är vi på bergstoppen.
För första gången kan jag se ner på andra sidan.
Jag ska se om jag kan få nån signal.
Svagt batteri.
Den dog direkt.
Vi är i alla fall på toppen.
Nu ska jag klättra ner
och försöka få syn på flygplansvraket
och hitta Joe.
Det kommer att se ut som en liten prick.
Vi går ner den här vägen.
Jag ska klättra. Då är det en bra idé att ha på sig hjälm.
Här blir det en klyfta
och det blir allt trängre.
Jag trycker ifrån med ena foten mot ena bergväggen…
…och sen den andra.
Det är tufft när luften är så tunn. Mitt huvud dunkar.
Jag mår inte bra.
Jag känner mig väldigt yr.
Höjdsjuka. Nu minns jag.
Vi kanske borde ha stannat och försökt acklimatisera oss.
Jag ska försöka fortsätta.
Jag grejar det här.
Det är högt att klättra.
Jag börjar tappa krafterna.
Jag vet det, för ju högre jag kommer
desto tunnare blir luften.
Om jag begår minsta lilla misstag nu
så faller jag mot min död.
Ibland måste man vara smartare
och veta när man ska fortsätta…
…och när man ska stanna
för att ladda batterierna och sen fortsätta igen.
Om jag ska överleva måste jag gå tillbaka.
Jag behöver mer syre, tjockare luft och lägre höjdnivå.
Jag borde ha gett min kropp några timmar till att acklimatisera sig.
Jag går tillbaka till tunneln…
…och testar den vägen.
Joe får vänta lite till.
Okej…
Vi går tillbaka till tunnlarna.
Den här krokiga vägen leder upp mot toppen, vilket är bra.
Men den här snirkliga vägen tar lång tid.
Det tar tid och energi.
Jag är högt uppe i bergen nu.
Jag börjar bli väldigt trött.
Jag har tagit mig upp för den snirkliga vägen. Där är bergstoppen. Kom!
Jag är på bergstoppen. Titta!
För första gången kan jag se ner på andra sidan.
Jag ska se om jag kan få nån signal.
Svagt batteri.
Den dog direkt.
Vi är i alla fall på toppen.
Nu ska jag klättra ner
och försöka få syn på flygplansvraket
och hitta Joe.
Det kommer att se ut som en liten prick.
Vi går ner den här vägen.
Jag måste hitta planet.
Det borde vara här nånstans.
Det börjar bli brant här.
Titta! Planets stjärtparti.
Där ligger fler flygplansdelar. Vi börjar närma oss.
Där är cockpiten, precis på kanten.
Hallå! Hör du mig?
Bear?
Jag är här, Bear!
Allt väl, Joe?
Jag sitter fast i planet.
När jag rör mig rör sig planet.
Jag ska komma på nåt. Avvakta.
Jag ska fästa repet runt klippan
hala mig ner och sen försöka komma åt honom.
Jag kommer ner nu.
Inga plötsliga rörelser, Joe.
Okej. Skynda dig.
Jag ska hjälpa dig.
Det är 15 meter kvar ner till den sista vrakdelen.
Men hur ska vi få upp honom hit?
Antingen försöker jag kasta ner repet till honom
så att han kan knyta det runt midjan och sen försöker jag dra upp honom
eller så halar jag mig ner och hjälper honom.
Men det blir svårare att klättra tillsammans med honom.
Planet kan rasa över kanten vilken sekund som helst.
Ska jag hala mig ner och hjälpa honom
eller kasta ner repet och försöka lotsa honom upp?
Joe, jag kastar ner repet till dig.
-Okej. -Försök fånga det.
-Sträck ut armen. -Okej.
Ett, två, tre!
Okej.
Knyt fast det runt dig själv och säkra karbinhaken.
-Har du spänt fast dig? -Ja, dra upp mig.
Ta av dig säkerhetsbältet.
-Okej. -Sen rullar du dig ut.
Ett…
…två…
…tre - hoppa ut!
Jag har dig!
Åh, mitt huvud…
-Allt väl, Joe? -Ja, Bear.
Dra upp mig.
-Tack, gode Gud. -Fortsätt klättra.
Bra jobbat.
Det var nära ögat.
Den där explosionen gjorde så att jag fick tillbaka minnet.
Jaså?
Jag minns min familj.
Jag kommer också ihåg
att du alltid har varit en usel pilot.
Nu vet jag precis vad vi ska göra.
Vi går ner i dalen.
-Ser du de där träden? -Ja.
Det innebär mat och vatten.
Om vi fortsätter längre ner i dalen lär vi stöta på människor.
Kom, så går vi.
Vi tar den här vägen.
Vad var det för djur, förresten?
Jag vet inte, men vi går inte tillbaka och tar reda på det.
Om du har vågat gå tillbaka eller börjat från början
har du missat en hel del äventyr och mystik inuti tunnlarna.
Vem vet, du kanske till och med springer på det där djuret
så var försiktig.
Jag kommer ner till dig, Joe.
Jag är sex meter bort.
Gunga inte.
Planet håller på att rasa ner.
Jag vet. Jag ska haka på dig den här linan.
Okej.
Nu är du säkrad.
Håll i här med ena handen
och ta av dig säkerhetsbältet med vänster hand.
Beredd? Ett, två, tre.
Hoppa ut. Jag har dig!
Det var verkligen i sista sekund.
Kapten Raynor, just det.
Nu minns jag.
-Tack, gode Gud. -Nu minns jag allt.
-Jaså? -Jag minns flygplanskraschen.
-Ja. -Och min familj.
Jag vet också vad vi måste göra för att ta oss härifrån.
Vi tar inte den vägen, utan vi ska gå över.
Ser du de höga bergen?
Om vi fortsätter längre ner i dalen lär vi stöta på människor.
-Okej. -Vi tar den vägen.
Vad var det för djur, förresten?
Jag vet inte, men vi går inte tillbaka och tar reda på det.
Om du har vågat gå tillbaka eller börjat från början
har du missat en hel del äventyr och mystik inuti tunnlarna.
Vem vet, du kanske till och med springer på det där djuret
så var försiktig.
Vi tänder den här.
Vi får se hur länge den brinner.
Nu går vi in.
Jag hatar råttor.
Jag känner vind i ansiktet.
Från den här tunneln.
Vinden måste komma nånstans ifrån.
Jag följer den och hoppas att den leder oss
igenom berget.
Titta här.
Trappor som fortsätter så långt man kan se.
Det där är en återvändsgränd.
I den här tunneln känner jag vinden.
Ska jag gå upp för trapporna
eller ta den här tunneln och följa vinden?
Jag vet inte hur länge till lyktan brinner.
Vem vet vart trapporna går?
Vilken väg tror du leder oss till Joe?
Jag går upp för trapporna.
Jag hoppas att trapporna leder igenom berget.
Just nu verkar det som om de endast går uppåt
men när vi når toppen kanske vi kan få tillbaka radiosignalen.
Trapporna tar längre tid än väntat.
Jag hoppas att Joe kan hålla ut lite till.
Kom.
Det tar aldrig slut.
Nu känner jag av höjden.
Jag ser ljus längre fram.
Ja, här.
Det leder ut.
Dagsljus.
Titta.
Ett stup.
Jag tror att vi är två tredjedelar upp för berget nu.
Jag ska försöka klättra den sista sträckan.
Vi ska göra knutar i repet.
Nu kör vi.
Jag hör nåt som rör sig på marken.
Jag sparkade precis till nåt.
Möss eller råttor.
Ska vi ta den här vägen
eller den här vägen?
Jag känner en lätt bris från det här hållet
så det är bättre att gå åt det hållet.
Vid första vägskälet tar vi höger.
Då gör vi en knut.
Okej.
Jag känner definitivt vinden.
Vinden måste komma från en öppning.
Det är det jag är ute efter: en öppning på andra sidan berget i tunnlarna.
Här har vi ännu en återvändsgränd.
Ett vägskäl.
Vi tar antingen vänster eller höger. Varifrån kommer vinden?
Jag känner en svag bris härifrån.
Vi tar vänster och gör en ögla.
Vi går hitåt.
Sen tar vi höger här.
Vi får se om den här vägen ger nåt.
Vi går åt det här hållet.
Nej, det ser inte bra ut.
Vi måste hålla ögonen öppna och vara väldigt försiktiga här.
Lyktan börjar slockna. Kom igen!
Den har slocknat.
Nu har vi ingen nytta av lyktan längre.
Det här är en kackerlacka.
Så där.
Den här kackerlackan smakar som om den har bott i den här tunneln…
…väldigt länge.
Nu har jag fått lite energi och kan gå vidare. Kom igen.
Det går väldigt långsamt i kolmörkret.
Det är dags att tända lyktan så att vi kan komma nån vart.
Hörde ni?
Råttor.
Okej.
Det var bättre.
Nu när vi har ljus
kan vi öka takten
och försöka ta oss igenom. Kom igen.
Min mage.
Det är den där tusenfotingen.
Jag har sura uppstötningar.
Vänta lite…
Nu känns det bättre.
Nu fortsätter vi.
Det är en gammal dörr.
Det här är helt galet.
Det är en gammal hink eller nåt.
Det kanske är en hjälm.
Hörde ni?
Det ekar mycket mer.
Det här är snarare en kammare än en tunnel.
Okej.
Vad är det där?
Mitt huvud…
Jag måste ha klivit på snubbeltråd.
Minnet är tillbaka.
Mitt ben sitter fast.
Det lär dröja innan jag kommer fram till kapten Joe.
Det verkar som om vi blir kvar här ett tag.
Dagsljus!
Det var en vacker syn!
Det känns som om jag satt fast länge.
Jag känner mig så svag.
Jag har inte rört mig på länge…
…så mina ben är inte så starka.
Där är planet!
Därnere, längst ut på klippan!
Kapten!
Joe!
Vi kom för sent.
Joe!
Var är Joe och hur är det med honom?
Kapten Raynor!
Vad hade hänt om jag inte hade snubblat över tråden?
Vi kan gå tillbaka eller börja från början.
Den här gången fattar vi andra beslut.
Vi får inte ge upp förrän vi har räddat kapten Joe.
Vi följer spåren.
Ännu ett här.
Nåt har sparkat ner den stenen.
Här ser man nerpressat gräs.
Det är definitivt nåt däruppe.
Det är det som har gjort skada
på det som är kvar av cockpiten.
Nu måste jag vara försiktig.
-Bear? -Ja.
Förlåt mig.
Jag trodde att du var ett galet djur.
Herregud. Ett galet djur?
Ja, jag skrämde bort honom, men han är här nånstans
så vi måste sätta fart.
Joe.
Kapten Raynor. Nu minns jag dig.
Naturligtvis!
Den starkaste mannen jag känner, men den sämsta piloten.
Härligt att se dig.
Du lever!
Nu minns jag saker och jag minns min familj.
Höga berg är inte bra.
Vi går ner i dalen.
-Ser du där borta? -Ja.
Grönska och träd.
Skog innebär resurser, skydd, vatten och mat.
När vi kommer längst ner i dalen kommer vi att hitta människor.
-Då går vi. -Är du redo?
-Absolut. -Mår du bra?
Det är fortfarande brant, så ta det försiktigt.
Bra jobbat.
Bra jobbat! Dina överlevnadskunskaper är på topp!
Nu kommer vi att bli räddade på nolltid.
Men vad var det för djur?
Ska vi börja om från början
eller ska vi gå tillbaka och fatta andra beslut
och se om vi kan ta reda på det?
Undertexter: Maja Falk