Господин Томине, идентифицирайте това вино възможно най-точно.
Виното.
Посветил съм му живота си.
Аз съм най-добрият в професията си.
Поне така си мислех.
Докато не срещнах нея.
Изобщо не го очаквах.
Чакай.
Пъпеш?
Круша?
Целина?
Липа.
Личи.
Праскова.
Ябълка.
Не знам.
Помисли.
- Може ли още малко? - Не.
Моля те.
Казах "не".
Помисли!
Камий.
Съсредоточи се.
Представи си вкуса.
Той е в ума ти.
Познаваш го.
Мисли.
Мъх?
Не те чувам.
Мъх от дърво, имам предвид.
Отлично, Камий.
Браво.
За днес стига.
- Цигара? - Не, благодаря.
ПАРИЖ
ДВАЙСЕТ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Радвам се, че дойде, Камий.
Честит рожден ден, красавице.
Здрасти, как си?
- Добър вечер. Какво да бъде? - Чаша вода, моля.
- Само това ли? - Само това.
- С лед ли? - Да.
Заповядайте. И да не прекалите.
Камий? Камий Леже, нали?
- Да. Извинявай. - Естествено, не ме позна.
Срещнахме се преди седем години на книжен панаир.
- Подписа ми книгата си. Бях на 15 години. - На 15? Добре.
Имах само една книга на нощното шкафче - твоята.
Пазех я през цялото време в гимназията.
- Израснах с нея. - С моята книга. Страхотно.
А написа ли друга книга?
Не. Тоест да, но моят издател, който вече не работи с мен,
отказа всичко, което му изпратих. Но го разбирам.
Въртях се в кръг. Пишех същите неща, но по-зле.
И с какво се занимаваш сега?
Опитвам се да намеря себе си.
- Все още търся. - Разбирам.
А ти?
Аз съм музикант и наскоро създадох свой лейбъл.
- Супер. - Да.
Извинявай, но си се разхубавила още повече.
Много се радвам, че пак те срещнах.
И аз се радвам.
Аз съм Жулиен.
Здравей, Жулиен.
- Чакай. - Какво?
По-кротко! Май не си губиш времето.
Хората казват: "Пропуснатият миг е изгубен завинаги".
- Чакай. Аз ли съм го казала? - Да.
Голям си хитрец!
Може би.
- Изчакай ме, ще се върна. Обещавам. - Добре.
Ало?
- Ало? - Камий, аз съм.
- Баща ти. Чуваш ли ме, Камий? - Чувам те.
Искам да те видя.
Час по-скоро.
Извинявай, но не може да се върнеш в живота ми и да очакваш...
Слушай, не съм добре.
Всъщност съм доста зле. Лекарите казват, че не ми остава много.
Как така "не ти остава много"?
Ще умра, Камий.
Ела в Токио. Ще уредя всичко.
Чакай да видя.
- Може да дойда идната седмица. - Не. Тази вечер.
Какво? Не мога.
Купих ти самолетен билет. Провери си мейла.
- Не става така. - Като дойдеш, ми се карай на воля.
Ще изслушам всичко, което ще кажеш.
- Трябва да помисля. - Добре, помисли.
Само побързай.
Добре ли си?
Да, добре съм.
- Какво е това? - Малко освежаване.
Мой специалитет - текила, джин, водка и капка ром.
- Без майтап? - Да.
Чудесно, но не пия алкохол. Сложно е за обясняване.
Нещо против аз да пия?
Не.
Полудя ли?
Казах ти!
- По-добре ли си? - Да.
Какво стана?
- Да кажем, че пих нещо твърде силно. - Какво?
Спокойно, беше един мъж, доста млад.
Негодникът ненадейно ме целуна, устата му бе пълна с алкохол.
Доста млад? Какво имаш предвид?
- На 22 години. - На 22? Страхотно.
По-добре е от 40-годишен женен мъж с две деца като последния.
За теб е по-добре да излизаш с мъже на твоята възраст.
Които са сериозни. Да, мамо, знам.
Той ми се обади.
Александър.
Болен е. Иска да ме види веднага.
Болен ли?
Сигурна ли си?
В смисъл?
- Може да е номер, за да отидеш. - Мамо, моля те, престани.
ПАРИЖ-ТОКИО
ТРЪГВАШ ЗА ЛЕТИЩЕ "ПОНТОАЗ-КОРМЕЙ" В 22:45 Ч. ШОФЬОРЪТ СЕ КАЗВА ЖАН.
Какъв е проблемът?
Вече говорихме за това.
- Знаеш, че баща ти е... - Знам.
- Нека помисля. Не усложнявай нещата. - Той е манипулатор, Камий.
Ще си взема душ.
Купил ми е билет. Полетът е в полунощ.
Изчезва с години, но едно обаждане и хукваш?
Забрави ли колко му беше ядосана?
Как да забравя? Все ми напомняш.
Не го приемай лично, но трябва да отида. Последен шанс да получа отговори от него.
- Камий. - Не, няма да размисля и, да, обичам те.
Госпожо Леже.
- Да взема чантата ви? - Не, мерси.
Госпожо, седнете, ако обичате. След малко излитаме.
ТОКИО
Вие ли сте г-н Исей Томине?
Значи вие сте г-ца Саяка от прочутото семейство Коное.
- Искате ли питие? - Много мило.
Но мисля, че си губя времето въпреки учтивата ми усмивка.
Дойдох само за да не ми досаждат родителите ми.
Приятелите ме чакат, така че да приключим по-бързо.
Мама ми разказа за вас. Дегустирате вина и отгатвате какви са.
- Не само това, но щом искате. - Какъв е смисълът?
Името на виното е на етикета.
Само душите като куче.
Саяка.
Вие сте много красива,
но сте повърхностна и душата ви е празна.
Не ми трябва човек, който съди другите, без да ги познава.
Кажете на майка си, че ви е било приятно, но не сме си допаднали.
Тръгвам си.
- Ало? - Господин Томине, имам скръбна вест.
Добър апетит.
Госпожа Коное ни каза, че си се срещнал със Саяка.
Да.
Било й приятно да се запознаете,
но не сте си допаднали.
Жалко.
Между другото, днес е починал моят учител по енология.
Нали се сещаш - французинът, г-н Леже.
Трябваше да ни кажеш. Щяхме да вечеряме заедно друг път.
Как се чувстваш, Исей?
Той беше стар и болен.
Но е доста странно.
Не разбирам защо си толкова запален по виното.
Хонока.
На 29 години си, а още зависиш от родителите си.
Апартаментът и колата ти са наши.
Моите уважения, но колата ми бе подарък от дядо за завършването.
И макар апартаментът да е на семейството, плащам наем всеки месец.
Беше отличен студент с прекрасни изгледи за бъдещето.
Защо реши да станеш енолог? Не е доходно.
- Къде ти беше умът? - Не се тревожи за мен. Знам какво правя.
Защо все настояваш да ни готвиш в четвъртък?
Г-жа Кину е отлична готвачка.
Защото на татко му харесва.
Много е солено.
Не мога да го изям.
- Камий. - Здрасти.
Аз съм Лука Инглезе, приятел на баща ти.
Имам ужасна новина.
Баща ти почина тази сутрин, докато ти пътуваше.
Моите съболезнования.
Ела.
Ще те заведа в жилището му, но първо да хапнем някъде.
Сигурно си гладна. Искаш ли?
Да.
- Какво каза той? - "Добре дошли".
Не, това е "ирашай масе", но не разбрах останалото.
Забравих, че си израснала тук.
- Говориш езика. - По-скоро го разбирам.
"Шихайнин" означава "шефе". Каза ми: "Заповядайте, шефе".
Да, ресторантът е мой. Един от ресторантите ми.
Ресторанти?
Купи си нова кола.
Тази има сантиментална стойност. В началото правех доставки с нея.
Значи нямаш представа кой съм? Баща ти не ти е говорил за мен?
За последно се чухме преди 11 години.
Когато завърших гимназия, се обади, каза едно "браво" и затвори.
Никой не е съвършен.
- Искаш ли да поговорим за него? - Не.
Мияби, това е Камий, дъщерята на Александър.
- Съболезнования. Възхищавах му се. - Благодаря ви.
Мияби е моят главен сомелиер. Невероятно талантлива е.
Дойде чак от Лос Анджелис. Но не я виним за това.
Виното, което държи Мияби, е много специално.
Баща ти го откри в Испания. Никой не беше чувал за него.
Човекът там има 12 декара лозе.
Не иска да продава продукцията си, но виното му е просто неземно.
Александър ме научи на всичко.
Той беше гений. Дължа му всичко.
Съжалявам. Говоря за любим човек, а ти...
Човек не може да е гадняр с всеки.
Разбирам, че не искаш и да чуеш за Александър.
Но трябва да поговорим за наследството ти.
Едва ли осъзнаваш какво ти предстои.
Няма проблем. Свикнала съм да не очаквам нищо от него,
не очаквам нищо и сега.
Разбира се.
Ще отворим завещанието утре сутрин.
Не обичаше да губи време. Винаги искаше всичко да става веднага.
А погребението, тоест кремацията, ще се състои утре следобед.
Така. Хайде да поглезим вкусовите си рецептори.
Опитай и си кажи мнението.
Не, благодаря. Не пия.
Умора от полета?
Не. Не близвам алкохол.
Изобщо ли?
Не пия алкохол. Изобщо.
Не думай. Нито капка?
Камий, съжалявам, но не мога да остана.
Един човек ще те чака. Името му е Юсуке.
- Благодаря, Лука. - До утре.
Да.
Приятно ми е.
ВИНЕН СПРАВОЧНИК "ЛЕЖЕ", 2009 Г.
Стаята ви е готова.
- Ало? - Пристигна ли?
- Да. - Можеше да се обадиш. Как пътува?
С частен самолет.
Естествено.
Не може да те купи, но все пак се опитва. Колко е жалък.
Мамо, починал е.
Не го видях. Не стигнах навреме.
Съжалявам, мила.
Наистина.
Казах ти да не ходиш, но трябваше да настоявам.
Така и не разбра колко си крехка. Даваше празни обещания и виж резултата.
Дори и мъртъв пак те наранява.
Престани да ми опяваш! Всеки път го правиш.
Просто ти мисля доброто. Знам кое е най-доброто за теб.
Не знаеш! Ясно ли е? Остави ме да се оправя сама.
- Искаш ли да дойда? - Не искам. Ще затварям. Обичам те.
- Звънни, когато можеш. - Добре, чао, целувки.
- Какво знаеш за завещанието? - Не много.
И не ми е позволено да говоря за малкото, което знам.
Госпожице Леже, насам, ако обичате.
- Няма ли да дойдеш? - Не.
Успех.
Заповядайте.
Добро утро.
Франсоа Талион, изпълнител на завещанието на баща ви.
- Здравейте. - А това е Исей Томине. Седнете, моля.
Г-н Томине не говори френски, така че продължете на английски.
Срещнах баща ви, г-н Леже, вашия учител,
преди няколко месеца на вечеря в посолството.
Помоли ме да изготвя завещанието му, което, да си призная, е малко необичайно.
Наследството на баща ви, г-н Леже, е разделено на две части.
Първата част, къщата му в Токио на улица "Сейджо" 4,
и двамата я знаете,
се оценява на 750 милиона йени.
Приблизително седем милиона долара.
Искате ли да го конвертирам в евро?
Втората част, поне от финансова гледна точка, е основата на наследството.
Имам предвид неговата винарска изба или по-скоро съдържанието й.
В нея има 87 000 бутилки на обща стойност...
Простете, трябва да отбележа, че става въпрос
за най-голямата частна колекция от вина в света.
Разбира се, нямам предвид като количество бутилки,
а като качество и рядкост. Това е изключителна колекция.
Докъде бях? Общата стойност.
148 милиона долара, около 16 милиарда йени.
С което стигаме до оригиналността на завещанието на г-н Леже.
По собствените му думи колекцията му е "плодът на делото на цял един живот".
За него бе много важно имуществото му
да отиде при някой, който ще оцени истинската му стойност.
Ето защо той подготви,
да го наречем тест, за да определи кой да го наследи.
Тест ли?
- Какъв тест? - Вие сте дъщерята на Александър Леже.
От друга страна, г-н Томине беше един от учениците на баща ви,
когото г-н Леже смяташе за свой "духовен син".
Затова реши двамата да се състезавате.
Победителят от теста в три кръга ще наследи цялото имущество.
Къщата и колекцията от вина.
Простете. Какви ще са тези кръгове?
Нека влезе.
Така. Сега двамата ще дегустирате това вино на сляпо.
Ще имате един месец, за да ми кажете точно какво е.
Сорт, винарски район, реколта.
Не е нужно да ви го обяснявам.
Шегувате се.
Правя го понякога, но не и сега. Не и днес.
Добрата новина е, че след месец ще го дегустирате отново.
Да продължим ли?
Госпожице Леже?
Моля.
Това са глупости. Няма да го направя.
Значи се отказвате от наследството?
Какво? Не съм го казала.
- Имате ли изобщо право на това? - Френските закони не важат тук.
Трябва да дегустирате виното. Веднага.
Пълна глупост.
Всичко наред ли е?
Госпожице Леже?
- Проблем ли има? - Съгласна съм. Ще го направя.
Камий. Боже, добре ли си?
Знаел си, по дяволите! Знаел си!
Закле ме да мълча!
Камий, чакай.
Камий, моля те. Не бързай!
Съжалявам.
Мама ме предупреди, че е садист. Трябваше ли да ме унижава така?
Не ми дреме за него, парите му или проклетото му вино!
Нека оня "духовен" тъпанар вземе всичко, не ми пука!
Г-це Леже, ще коментирате ли смъртта на баща си?
Насам.
Г-це Леже, ще обясните ли защо сте тук?
- Господин Томине! - Господин Исей Томине!
Ще коментирате ли завещанието на г-н Леже и защо сте тук?
- Скоро ще го обявя публично. - С една дума, моля.
Знаеш ли, Александър нямаше представа, че не пиеш.
Той не знаеше нищо за мен.
И така, отивам на погребението и след това се връщам във Франция.
Имам съобщение от него за теб.
- Не ме интересува. - Важно е, Камий.
Не, Лука, не е важно. Наистина.
В момента си ядосана, но щом се поуспокоиш,
моля те, чуй съобщението на баща си.
Да спрем някъде, за да се погрижа за това.
Стига, закъсняваме.
- Добре. - Благодаря.
През последните години баща ти стана доста духовен.
Желанието му бе да изпълним будисткия ритуал на кремация.
Близките са на първия ред.
Сбогом, приятелю.
Ела.
И сега какво? Ще разпръснем праха в езерото?
Сега е време за "окоцу аге".
- Какво? - Събиране на костите. Не го ли знаеш?
- Ще присъстват само близките на баща ти. - Значи може да си ходя?
- Не. - По дяволите.
Започваш от ходилата и стигаш до горе,
за да не застане покойникът на глава в урната.
Нали ме разбираш?
Затова сушито на масата не се предава от едни пръчици на други.
Все едно ядеш труп.
- Шегуваш ли се? Наистина ли съм длъжна? - Да.
И тъй като си му дъщеря, започваш първа.
Да не изтървеш костите.
Утре сутрин летиш обратно.
Ще те закарам.
Но преди да си тръгнеш, трябва да видиш нещо.
Добре ли си?
Миризмата е много натрапчива.
Добре съм.
Намираме се в храма му.
Колко нощи съм прекарал тук с баща ти.
Слагаше бележки, за да опише вината или да отбележи важни дати.
Понякога само той си ги разбираше.
КОНЦЕРТ НА "ЛЕД ЦЕПЕЛИН", '79
Можеше с часове да ми говори за всяко от вината.
След известно време казвах:
"Добре, приятелю, но няма ли да го отворим?".
Ще те оставя.
Не бързай.
ПИЛЕ С МЕНТА
ДОБРИЯТ, ЛОШИЯТ И ЗЛИЯТ
ДА ГО ИЗПИЕМ С КАМИЙ, КОГАТО НАВЪРШИ 18
МАМА
Добре. Ще видя съобщението.
Здравей, Камий.
Предполагам си прочела завещанието ми и несъмнено си ми сърдита.
Вероятно ме мислиш за извратен, садистичен, лош.
Списъкът е дълъг.
Знам, че бях скапан баща.
Не ме биваше за много неща.
Освен за едно.
Виното.
Там бях добър.
В стихията си.
Не знам каква жена си станала, но си оставаш моя дъщеря.
В кръвта ти е.
Вероятно ти липсва практика,
но имаш изтънчено небце и развито обоняние.
Обадих се на моя приятел, Филип.
Той е най-добрият.
Остани при него, колкото е нужно. Ще те научи на всичко необходимо.
Винарната е негова.
Помниш ли винарната, където почивахме, когато беше малка?
Упражнявахме се заедно, само ти и аз, в избата,
нашето тайно местенце.
Чакай.
Майка ти не одобряваше, но това не те спираше.
Искаше да ходим още сутринта.
Това бяха последните ни мигове заедно.
Превръзката?
Камий!
Съсредоточи се, чу ли?
Да, татко.
Извинявай.
Изправи раменете.
Знам, че е глупаво,
защото, ако гледаш това, значи съм мъртъв.
Но се надявам,
че чрез тези тестове ще се опознаем.
И кой знае, може би някой ден
ще можеш да ми простиш.
Остани, моля те.
Заради нас.
ПО МАНГА ПОРЕДИЦАТА НА ТАДАШИ АГИ
Превод на субтитрите Живко Тодоров