Pane Tómine, prosím identifikujte co nejpřesněji toto víno.
Víno.
Je to celý můj život.
Pokud jde o víno, jsem ten nejlepší.
Nebo jsem tomu aspoň věřil.
Ale pak se objevila ona.
Vůbec jsem to nečekal.
Počkej.
Meloun?
Hruška?
Celer?
Lípa.
Liči.
Broskev.
Jablko.
Nevím.
Přemýšlej.
- Dáš mi ještě? - Ne.
Prosím.
Povídám ne.
Přemýšlej.
Camille.
Soustřeď se.
Představ si tu chuť.
Máš ji v hlavě.
Znáš ji.
Přemýšlej.
Mech?
Neslyším tě.
Myslím, že to byl mech ze stromu.
Výborně, Camille.
Dobrá práce.
To už je dneska všechno.
BOŽSKÉ KAPKY
- Cigaretu? - Ne, díky.
PAŘÍŽ
O 20 LET POZDĚJI
Mám radost, že jsi tu, Camille.
Všechno nejlepší.
Ahoj!
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Co si dáte? - Sklenici vody.
- To je všechno? - Ano, všechno.
- S ledem? - S ledem.
Dobře.
Prosím. Ale opatrně.
Camille? Camille Légerová?
Ano. Pardon, ale...
Samozřejmě si mě nepamatuješ.
Potkali jsme se před 7 lety na knižním veletrhu.
Podepsala jsi mi knihu.
- Tehdy mi bylo 15. - Patnáct?
- Ano. - Tak jo.
Měl jsem u postele jen jednu knihu, tu tvoji.
Měl jsem ji tam celou střední školu.
Vyrůstal jsem s ní.
Vyrůstals s mojí knihou. Super.
Ano. Napsala jsi další?
Ne. Vlastně jo, ale můj teď už bývalý nakladatel
mi všechno odmítnul.
Ale to nevadí, chápu to.
Zamotala jsem se v tom. Psala jsem totéž, jenom hůř, takže...
Tak jo. Co plánuješ teď?
No, hledám se.
- Ještě se hledám. - Jo, to chápu.
A ty?
Jsem hudebník, právě jsem založil vlastní značku.
- Pěkný. - Jo.
Pardon, ale...
Jsi ještě krásnější, než si pamatuju. Jsem rád, že tě zase vidím.
Já jsem taky ráda.
Já jsem Julien.
Ahoj Juliene.
- Počkej. - Co je?
Pomalu! Ty neztrácíš čas, co?
Přece se říká: „Ztracená příležitost se už nevrátí.“
- Počkej. To jsem řekla já? - Jo.
Ty jsi teda chytrolín, co?
Možná.
- Počkej tu, vrátím se. Slibuju. - Jo, dobře.
Haló?
Camille, to jsem já.
Tvůj táta.
- Slyšíš mě, Camille? - Slyším.
Chtěl bych tě vidět.
Čím dřív, tím líp.
Promiň, ale nemůžeš se jen tak ozvat a čekat...
Poslouchej, nejsem na tom moc dobře.
Vlastně to vůbec není dobré. Podle doktorů už mi nezbývá moc času.
Co myslíš tím „nezbývá moc času“?
Umírám, Camille.
Přijeď. Přijeď do Tokia. Všechno zařídím.
Počkej.
Můžu přijet příští týden.
Ne. Dnes večer.
Cože? Ne, nemůžu jen tak...
Koupil jsem ti letenku. Podívej se do zpráv.
Takhle to nechodí.
Můžeš mi spílat později.
Všechno si to vyslechnu.
Musím si to rozmyslet.
Tak rozmýšlej.
Ale rychle.
Jsi v pořádku?
Jo, dobrý.
- Co to je? - Na povzbuzení.
Můj speciální drink. Tequila, gin a vodka s kapkou rumu.
- No nekecej. - Jo.
To je milý, ale já alkohol nepiju. Složitá historie.
Můžu si to dát já?
Jasně.
Zbláznil ses nebo co?
Řekla jsem ti...
Červené... Co...
- Je ti líp? - Jo.
Co se stalo?
Vypila jsem něco moc silnýho.
Cože?
Neboj se, šlo o kluka, celkem mladýho.
Překvapil mě polibkem a v puse měl alkohol, trouba jeden.
Celkem mladý? Co tím myslíš?
- Dvacet dva. - Dvacet dva?
To je skvělý.
Lepší než ten ženatý čtyřicátník se dvěma dětmi minule.
Bylo by pro tebe lepší stýkat se s muži ve tvém věku.
Co mají ambice.
Já vím, mami.
Volal mi.
Alexandre.
Je nemocný. Chce mě rychle vidět.
Nemocný?
Jsi si jistá?
Co tím myslíš?
Možná je to trik, abys přijela.
Mami, nech toho, prosím tě.
PAŘÍŽ-TOKIO
ODVOZ NA LETIŠTĚ PONTOISE-CORMEILLES VE 22:45. ŘIDIČ JE JEAN.
Co se děje?
O tom už jsme mluvily.
- Víš, že tvůj otec je... - Ano, vím.
Rozmyslím si to. Nedělej mi to těžší, jo?
Je to manipulátor, Camille.
Půjdu do sprchy.
Koupil mi letenku. Letí to o půlnoci.
Zmizel na celé roky, pak jednou zavolá, a ty za ním hned poletíš?
Zapomnělas, jak ses ně něj zlobila?
Jak bych mohla? Neustále mi to připomínáš.
Neber si to osobně, ale já jet musím. Je to moje poslední šance získat odpovědi.
Camille.
Mám tě moc ráda, ale názor nezměním.
Slečno Légerová.
- Vaše zavazadlo? - Ne, díky.
Prosím, posaďte se.
Brzo vzlétneme.
TOKIO
Jste pan Issei Tómine?
Takže šlo o vás, slečno Sajako z rodiny Konoeovy?
- Dáte si něco k pití? - Děkuju, ale ne.
Byla by to ztráta času. Stejně jako zdvořilý úsměv.
Jsem tu jen proto, že mě k tomu přemluvili rodiče.
Ale nemůžu zůstat dlouho, čekají na mě přátelé.
Moje matka mi řekla,
že poznáváte vína podle chuti.
Nejedná se jen o to.
K čemu to vůbec je?
Název vína je přece napsaný na láhvi.
Čmucháte okolo jako pes.
Sajako.
Je pravda, že jste krásná.
Ale jen zvenku. Uvnitř jste prázdná.
Nemám zájem o lidi, kteří ostatní soudí, aniž by je znali.
Povím vaší matce, že jsem vás rád poznal, ale jiskra že nepřeskočila.
Teď mě prosím omluvte.
Haló.
Pane Tómine, mám špatné zprávy.
Dobrou chuť.
Paní Konoeová nám volala, že ses setkal se slečnou Sajakou.
Ano.
Prý tě ráda poznala,
ale jiskra nepřeskočila.
To je škoda.
Dnes...
zemřel můj učitel enologie.
Znal jsi ho, že ano? Byl to Francouz, pan Léger.
Aha.
Kdybys nám to řekl,
povečeřeli bychom spolu jindy.
Jsi v pořádku, Isseii?
Byl starý a nemocný.
Ale je podivné...
Vůbec nechápu, co na tom víně vidíš.
Honoko.
Už je ti 29 let,
a živí tě rodiče.
Tvůj byt i auto patří nám.
Ve vší úctě,
auto jsem dostal od dědy jako dárek k promoci z americké univerzity.
A byt sice spravuje rodina,
ale každý měsíc platím nájem.
Byl jsi výborný student se slibnou budoucností.
Tak proč založit nevýnosnou vinařskou společnost?
- Co máš v plánu? - Nedělej si starosti.
Vím, co dělám.
Nechápu, proč pro nás každý čtvrtek vaříš,
když je tu paní Kinu.
Tátovi to dělá radost.
Je to přesolené.
Nedá se to jíst.
- Camille. - Zdravím.
Jsem Luca Inglese, přítel tvého otce.
Mám špatné zprávy.
Tvůj otec zemřel dnes ráno, když jsi byla na cestě.
Moc mě to mrzí.
Pojď.
Odvezu tě do otcova domu, ale nedáme si nejdřív něco k večeři?
Musíš mít hlad. Co říkáš?
Jo.
- Co to říkal? - Jenom „vítejte“.
Ne, to je „iraššaimase“. Ale co ten zbytek?
Já zapomněl, žes tu vyrostla.
- Mluvila jsi japonsky. - Spíš rozumím, než mluvím.
Šihainin znamená „šéf“.
Řekl mi: „Dobrý večer, šéfe.“
Je to moje restaurace.
Jedna z mých restaurací.
Restaurací?
Nekoupíte si nové auto?
Má sentimentální hodnotu. V začátcích jsem s ním rozvážel jídlo.
Takže ty vůbec nevíš, kdo jsem?
Táta ti o mně nic neřekl?
Naposledy jsem s ním mluvila před 11 lety.
Když jsem končila střední školu, zavolal mi, pochválil mě a zavěsil.
Nikdo není dokonalý.
Ale chceš o něm mluvit?
Ne.
Mijabi, to je Camille. Alexandrova dcera.
Moc mě to mrzí. Velmi jsem ho obdivovala.
Děkuju.
Mijabi je má hlavní sommelierka. Má obrovský talent.
Přijela až z Los Angeles.
Ale nemáme jí to za zlé.
Víno, které Mijabi drží, je opravdu jedinečné.
Tvůj otec ho objevil ve Španělsku. Bylo úplně neznámé.
Ten chlapík tam má přes hektar.
Nechce to prodat, ale jeho víno je úplně neuvěřitelné.
Alexandre mě naučil všechno.
Byl to génius.
Za všechno dlužím jemu.
Omlouvám se,
mluvím o muži, kterého jsem měl rád, a ty...
Nikdo není hnusný na všechny.
Chápu, že o Alexandrovi nechceš nic slyšet.
Ale musíme si promluvit o tvém dědictví.
Neuvědomuješ si, co tě čeká.
To nevadí. Jsem zvyklá od něho nic nečekat
a to se teď nezmění.
Jistě.
Závěť se bude číst zítra ráno.
Nerad plýtval časem.
Všechno muselo být hned.
A pohřeb, kremace, bude zítra odpoledne.
Tak jo. Uvolníme si chuťové buňky, ano?
Ochutnej a řekni mi svůj názor.
Ne, díky. Já nepiju.
Kvůli pásmové nemoci?
Ne.
Já nepiju vůbec.
Vůbec?
Nepiju alkohol. Nikdy.
To je vtip? Ani kapku?
Camille, promiň, ale já nezůstanu.
Někdo už tě očekává. Jmenuje se Júsuke.
- Děkuju, Luco. - Uvidíme se zítra.
Ano.
Ráda vás poznávám.
LÉGERŮV PRŮVODCE VÍNEM
Váš pokoj je připravený.
- Ahoj. - Dojelas dobře?
Ano.
Měla jsi zavolat. Jaký byl let?
Bylo to soukromé letadlo.
No jistě.
Nemůže si tě koupit, ale i tak se snaží. Jak ubohé.
Mami, on umřel.
Neviděla jsem ho. Dorazila jsem pozdě.
To mě mrzí, zlato.
Opravdu.
Nemělas tam jezdit. Já to říkala. Měla jsem to zakázat.
Nerozuměl tomu, jak jsi křehká.
Samé sliby, a jak to dopadlo.
Ubližuje ti, i když už je po smrti.
Nech mě na pokoji! Tohle děláš vždycky.
Zlato, protože vím, co je pro tebe dobré. Co je nejlepší.
Ne, nevíš, co je pro mě nejlepší.
Nech to tentokrát na mně.
Mám přijet?
Ne, nechci, abys přijela. Už musím končit. Pa.
Zavolej, až to půjde.
Tak jo, ahoj.
Co o té závěti víte?
Moc ne.
A to málo, co vím, nesmím prozradit.
Slečno Légerová, tudy, prosím.
Nejdete se mnou?
Ne.
Hodně štěstí.
Prosím.
Dobré ráno.
Jsem Talion, právník vašeho otce. Mám na starosti jeho závěť.
- Těší mě. - Toto je pan Issei Tómine.
Prosím, posaďte se.
Pan Tómine neumí francouzsky. Pokud to nevadí, budu mluvit anglicky.
Potkal jsem vašeho otce. Pana Légera, vašeho profesora,
před několika měsíci na párty na velvyslanectví.
Poprosil mě o pomoc se sepsáním závěti, která je poněkud neobvyklá.
Dědictví vašeho otce, pana Légera, je rozdělené do dvou částí.
První je jeho dům na 4. ulici v Seidžó v Tokiu.
Ten asi oba znáte.
Jeho hodnota se odhaduje na 750 milionů jenů.
Což je asi sedm milionů dolarů.
Mám to přepočítat na eura?
Druhá část je z finančního hlediska hlavní částí celého dědictví.
Jde o jeho vinný sklep, nebo spíš o jeho obsah.
Je v něm 87 000 láhví, jejichž celková hodnota se odhaduje...
Promiňte, musím zmínit, že se jedná o největší soukromou sbírku vín na světě.
Tím samozřejmě nemyslím množství láhví.
Ale jejich kvalitu a cennost. Je to výjimečná sbírka.
Zkrátka výjimečná.
Kde jsem to... Ano. Celková hodnota.
148 milionů dolarů. 16 miliard jenů.
A tak se dostáváme k tomu, čím je závěť pana Légera neobvyklá.
Podle jeho vlastních slov
je jeho sbírka vín „ovocem celoživotní práce“.
Bylo pro něj zásadní, aby jeho majetek dostal někdo, kdo jeho hodnotu ocení.
A proto vymyslel...
Říkejme tomu test k určení dědice.
Test?
- Jaký test? - Vy jste dcera Alexandra Légera.
Pan Tómine byl jeho studentem
a pan Léger ho považoval za svého „duchovního syna“.
Proto budete soupeřit právě vy dva.
Celé dědictví připadne vítězi tříkolového testu.
Dům i sbírka ve vinném sklepě.
Promiňte. O jaká kola se jedná?
Už prosím.
Dobře. A teď oba naslepo ochutnáte toto víno.
Do měsíce mi povíte, co to přesně je.
Odrůdu, místo, ročník.
Vám to vysvětlovat nemusím.
Žertujete.
Někdy ano, ale právě teď ne.
Dnes ne.
Dobrá zpráva je, že ho za měsíc ochutnáte znovu.
Můžeme začít?
Slečno Légerová?
Prosím.
Tohle je blbost. Tohle já dělat nebudu.
Takže se dědictví vzdáváte?
Co? To jsem neřekla.
Smí se tohle vůbec? Opravdu?
Francouzské zákony tu neplatí. Takže to víno musíte ochutnat. Hned teď.
Fakt blbost.
Je všechno v pořádku?
Slečno Légerová?
- Nějaký problém? - Udělám to.
Camille. Bože. Jsi v pořádku?
Do háje, vy jste to věděl!
Musel jsem mu to slíbit!
Camille, počkej.
Camille, prosím.
Zpomal.
Omlouvám se.
Máma mě varovala, že je to kruťas. Musel mě takhle ponížit?
On i jeho zasraný peníze a víno jsou mi u prdele!
Ať si to všechno ten duchovní debil nechá, je mi to u prdele.
Slečno Légerová, co nám povíte o otcově úmrtí?
Tudy.
Slečno Légerová, proč jste přijela?
Pane Tómine!
Povíte nám, co stálo v závěti pana Légera a proč jste tady?
Brzy to veřejně oznámím.
Jak se cítíte?
Víš, Alexandre nevěděl, že nepiješ.
Nevěděl o mně nic.
Takže pojedu na pohřeb a pak se vrátím rovnou do Francie.
Mám od něho pro tebe vzkaz.
- Nechci ho. - Je to důležité, Camille.
Ne, Luco, není. Opravdu.
Teď jsi moc rozrušená, ale až se uklidníš,
otcův vzkaz si prosím poslechni. Dobře?
Můžeme se někde stavit a ošetřit to?
No tak, máme zpoždění.
Tak jo.
Děkuju.
Camille, v posledních letech byl tvůj otec hodně duchovně zaměřený.
To on si přál buddhistickou kremaci.
Rodina sedí v první řadě.
Sbohem příteli.
Pojďme.
Co budeme dělat teď?
- Rozprášíme popel do jezera nebo tak? - Teď je čas na okocuage.
- Cože? - Budeme sbírat kosti.
- Ty to neznáš? - Ne.
Zúčastní se jen ti nejbližší tvého otce.
Tak to se vrátím domů.
Ne.
Sakra.
Začíná se od nohou a postupuje se nahoru,
aby zesnulý nebyl v urně hlavou dolů.
Rozumíš?
Proto si lidé nikdy nepodávají suši z jedněch hůlek do druhých.
Bylo by to jako jíst mrtvolu.
To myslíte vážně?
- Musím to udělat? - Ano.
Jako příbuzná musíš začít.
Ne abys ty kosti upustila.
Zítra ráno poletíš zpátky.
Odvezu tě.
Ale než odletíš, musím ti něco ukázat.
Jsi v pořádku?
Ta vůně je moc pronikavá.
Zvládnu to.
Jsme v jeho chrámu.
Strávil jsem tu s tvým otcem celé noci.
Psal ty cedulky jako popisky k vínům a upomínky na významné dny.
Někdy dávaly smysl jen jemu.
ŽIVÝ KONCERT LED ZEPPELIN 79
O každém víně se mnou dokázal mluvit hodiny.
A po chvíli jsem řekl:
„Tak jo, amico mio, ale co ho takhle otevřít?“
Nechám tě tu o samotě.
Nespěchej.
KUŘE NA MÁTĚ
„HODNÝ, ZLÝ A OŠKLIVÝ“
NA PŘÍPITEK S CAMILLE NA JEJÍ 18. NAROZENINY
MÁMA
Tak jo. Pustím si ten vzkaz.
Ahoj Camille.
Asi už jsi četla moji závěť a jistě se na mě strašně zlobíš.
Nejspíš si myslíš, že jsem zvrácený, krutý, toxický...
A tak dále.
Jako otec jsem byl k ničemu.
Mýlil jsem se v mnoha věcech. Až...
Až na jednu.
Víno.
Tomu jsem rozuměl.
Byl jsem ve svém živlu.
Nevím, jaká se z tebe stala žena, ale jsi má dcera.
Camille, máš to v krvi.
Asi jsi dost netrénovala,
ale máš dobré chuťové buňky.
Máš dobrý čich.
Zavolal jsem svému příteli Philippovi. Je ten nejlepší.
Dokud bude třeba, můžeš u něj bydlet.
Naučí tě všechno nezbytné.
Ta vinice patří jemu.
Pamatuješ si tu vinici, kam jsme jezdívali na prázdniny?
Trénovali jsme spolu. Jen my dva ve sklípku,
na našem tajném místě.
Počkej na mě.
Maminka byla proti, ale tobě to bylo jedno.
Hned ráno jsi chtěla vyrazit.
To byly naše poslední společné chvíle.
Zavážeš mi oči?
Camille!
Soustřeď se, ano?
Ano, tati.
Promiň.
Seď rovně.
Vím, že je to divné.
Jestli se na tohle díváš, jsem mrtvý.
Ale díky těm testům
se snad poznáme trochu blíž.
A jednoho dne...
mi snad odpustíš.
Prosím, zůstaň.
Udělej to pro nás.
PODLE MANGY KAMI NO ŠIZUKU
Překlad titulků: Veronika Ageiwa