Herr Tomine, vi vill att du identifierar det här vinet om du kan.
Vin.
Det är mitt liv.
Jag är den bäste i mitt yrke.
Det trodde jag åtminstone.
Sen mötte jag henne.
Det var helt oväntat.
Vänta.
Melon?
Päron?
Selleri?
Lind.
Litchi.
Persika.
Äpple.
Jag vet inte.
Tänk.
- Kan jag få lite mer? - Nej.
Snälla.
Nej, sa jag.
Tänk efter.
Camille.
Fokusera.
Försök föreställa dig smaken.
Den finns i ditt huvud.
Du vet.
Tänk efter.
Mossa?
Högre.
Mossa från ett träd, menar jag.
Bra gjort, Camille.
Bra gjort.
Det räcker för idag.
- Cigarett? - Nej, tack.
20 ÅR SENARE
Jag är så glad att du kom, Camille.
Har den äran, snygging.
Hej! Läget?
- God kväll. - God kväll.
- Vad önskas? - Ett glas vatten, tack.
- Var det allt? - Ja.
- Is? - Med is.
Ska bli.
Varsågod. Drick försiktigt.
Camille? Camille Léger?
Ja... Ursäkta, men...
Du känner förstås inte igen mig.
Vi möttes på en bokmässa för sju år sen.
Du signerade din bok åt mig.
- Jag var 15 år då. - Femton år?
- Ja. - Okej.
Jag hade bara en bok på nattduksbordet och det var din.
Jag behöll den alla år i gymnasiet.
Jag växte upp med din bok.
Växte upp med min bok. Härligt.
Ja. Har du skrivit nån mer bok?
Nej. Alltså, min förläggare, som inte längre är min förläggare,
refuserade allt jag skickade.
Men det är okej, jag förstår.
Jag kom inte framåt.
Jag skrev samma saker hela tiden, men inte lika bra, så...
Okej. Så vad sysslar du med nu?
Tja, jag försöker finna mig själv.
- Jag söker än. - Ja, jag förstår.
Och du?
Jag är musiker och har just startat mitt eget skivmärke.
- Fint. - Ja.
Förlåt, men du är...
Du är ännu vackrare än jag minns.
Jag är väldigt glad att se dig igen.
Tack detsamma.
Jag heter Julien.
Hej, Julien.
- Vänta, vänta. - Vadå
Inte så fort! Värst vad du har bråttom.
Man brukar säga: "Ett förlorat ögonblick är förlorat för alltid."
- Var det jag som sa det? - Ja.
Du är inte dum, du.
Kanske.
- Vänta på mig. Jag kommer tillbaka. - Ja, okej.
Hallå?
Camille, det är jag.
Din pappa.
- Hör du mig, Camille? - Jag hör dig.
Jag vill träffa dig.
Ju förr desto bättre.
Ursäkta...
...men du kan inte bara klampa in igen i mitt liv och...
Hör på, jag är inte frisk.
Jag är mycket sjuk. Enligt läkarna har jag inte långt kvar.
Vad menar du med "inte långt kvar"?
Jag är döende, Camille.
Kom till Tokyo. Jag tar hand om allt.
Vänta lite.
Jag kanske kan komma nästa vecka.
Nej. Ikväll.
Va? Nej, jag kan inte bara...
Jag har bokat en flygbiljett. Kolla din inkorg.
Det funkar inte så.
Du får skälla på mig så mycket du vill senare.
Jag ska lyssna på allt du har att säga.
Jag måste tänka på saken.
Så tänk.
Men tänk fort.
Mår du bra?
Jadå, jag mår bra.
- Vad är det där? - Nåt stärkande.
Min egen blandning: tequila, gin, vodka och en gnutta rom.
- Jaha. Allvarligt? - Ja.
Snällt av dig, men jag dricker inte alkohol. Det är komplicerat.
Har du nåt emot att jag dricker?
Nej.
Är du inte klok?
Jag sa ju...
Rött... Vad i...
- Mår du bättre nu? - Ja.
Vad har hänt?
Jag drack nåt lite för starkt, kan vi säga.
Vadå?
Oroa dig inte, det var en kille. Rätt ung.
Han överraskade mig med en kyss och en munfull alkohol, den ligisten.
Rätt ung? Vad menar du?
- Tjugotvå år gammal. - Tjugotvå?
Jättebra.
Det är bättre än en 40-årig gift man med två barn, som den förra.
Det vore bättre för dig att umgås med män i din ålder.
Män som vill bygga nåt.
Ja, jag vet, mamma.
Han ringde.
Alexandre.
Han är sjuk och vill träffa mig snarast.
Sjuk?
Är vi säkra på det?
Vad menar du?
Det kan vara ett trick för att lura dit dig.
Mamma, sluta.
HÄMTNING TILL FLYGPLATSEN PONTOISE-CORMEILLES KL 22:45.
FÖRAREN HETER JEAN. ALEXANDRE LÉGER
Vad är problemet?
Vi har redan pratat om det...
- ...men du vet att din far är... - Jag vet.
Låt mig tänka på saken. Komplicera inte det hela.
Han är manipulativ, Camille.
Jag ska ta en dusch.
Han har köpt biljett åt mig. Flyget är vid midnatt.
Han försvinner i många år,
ringer, och du kommer springande till honom?
Har du glömt hur arg du var på honom?
Hur kan jag glömma, mamma? Du påminde mig jämt.
Ta det inte personligt, men jag måste åka dit.
Det är min sista chans att få svar av honom.
Camille.
Nej, jag ändrar mig inte, och ja, jag älskar dig.
Fröken Léger.
- Kan jag ta väskan? - Det går bra ändå.
Var snäll och sätt er, fröken.
Vi ska strax lyfta.
Är du herr Issei Tomine?
Det är du, fröken Sayaka, från den berömda Konoe-familjen.
- Nåt att dricka? - Mycket vänligt av dig.
Men det är nog slöseri med tid,
även med ett artigt leende.
Jag kom bara för att mina föräldrar skulle sluta tjata.
Mina vänner väntar, så låt oss få det överstökat.
Min mor berättade om dig.
Det är du som gissar vinsorter när du smakar dem.
Inte bara det, men som du vill.
Vad är poängen?
Vinsorten står ju på etiketten.
Du bara sniffar runt som en hund.
Sayaka.
Du är visserligen vacker.
Men du är ytlig och tom invärtes.
Folk som dömer andra utan att känna dem intresserar mig inte.
Jag ska hälsa din mor att det var trevligt att träffa dig,
men det klickade helt enkelt inte.
Jag ska gå nu.
Hallå.
Herr Tomine, jag har dåliga nyheter.
Smaklig måltid.
Fru Konoe berättade att du träffade Sayaka.
Ja.
Hon sa att det var trevligt att träffa dig,
men att det inte klickade.
Synd.
Förresten,
min enologilärare dog idag.
Ni vet, fransmannen, herr Léger.
Jaha.
Du borde ha berättat.
Vi kunde ha haft middag en annan dag.
Hur känns det, Issei?
Han var gammal och sjuk.
Men det är rätt konstigt...
Jag förstår inte varför du är så intresserad av vin.
Honoka.
Du är 29 år gammal
men beroende av dina föräldrar.
Din lägenhet och bil tillhör oss.
Med all respekt,
bilen var en examensgåva från min morfar.
Och även om familjen äger lägenheten
betalar jag hyra varje månad.
Du var en lysande student med en ljus framtid.
Så varför vill du jobba i den olönsamma vinbranschen?
- Hur tänkte du? - Oroa dig inte.
Jag vet vad jag gör.
Och jag vet inte varför du prompt ska laga mat på torsdagar,
när fru Kinu klarar det utmärkt.
För att glädja pappa.
Det är för salt.
Jag kan inte äta upp det.
- Camille. - Hej.
Jag är Luca Inglese, en vän till din far.
Jag har sämsta tänkbara nyheter.
Din far dog i morse medan du var på väg.
Jag är så ledsen.
Följ med mig.
Jag ska köra dig till din fars hem,
men kan vi ta nåt att äta på vägen?
Du måste vara jättehungrig. Är det okej?
Jadå.
- Vad sa han? - Bara "välkommen".
Nej, det är "irasshai mase", men resten är jag osäker på.
Jag glömde att du växte upp här.
- Du kan språket. - Jag förstår mer än jag pratar.
Shihainin betyder "chef".
Han sa: "Varsågod, chefen."
Ja, det är min restaurang.
En av mina restauranger.
Restauranger?
Du har råd med en ny bil.
Den har nostalgiskt värde. Jag brukade köra ut mat med den när jag började.
Så du vet inte alls vem jag är?
Berättade din pappa aldrig om mig?
Jag pratade senast med honom för 11 år sen.
Han ringde för min gymnasieexamen, sa "bra jobbat", och la på.
Ingen är fullkomlig.
Nå, vill du prata om honom?
Nej.
Miyabi, det här är Camille. Alexandres dotter.
Jag beklagar mycket. Jag beundrade honom så.
Tack.
Miyabi är chefssommelier. Hon är otroligt talangfull.
Hon kommer ända från LA.
Men det kan hon inte rå för.
Vinet Miyabi håller i är speciellt.
Din far hittade det i Spanien. Helt okänt.
Odlaren har typ tre tunnland.
Han vill egentligen inte sälja sitt vin, men det här vinet
är nåt alldeles extra.
Alexandre lärde mig allting.
Han var ett geni.
Jag står i stor skuld till honom.
Förlåt mig.
Jag pratar om en kille jag älskar, och du...
Ingen kan vara en skitstövel mot alla.
Jag förstår att du inte vill höra om Alexandre.
Men vi måste prata om ditt arv.
Du vet nog inte vad som väntar dig.
Det är okej. Jag är van att inte vänta mig nåt av honom,
och det förändras inte nu.
Självklart.
Testamentet läses upp imorgon bitti.
Han slösade aldrig med tiden.
Allt måste ske på en gång.
Begravningen, kremeringen, blir imorgon eftermiddag.
Okej. Låt oss vila våra smaklökar.
Smaka. Säg vad du tycker.
Nej tack. Jag dricker inte.
Jetlag?
Nej.
Jag dricker inte alls.
Inte alls?
Jag dricker aldrig alkohol. Nånsin.
Verkligen? Inte ens en droppe?
Camille, jag beklagar, men jag kan inte stanna.
Nån tar hand om dig här. Han heter Yusuke.
- Tack, Luca. - Vi ses imorgon.
Ja.
Trevligt att träffas.
LEGERS VINGUIDE 2009
Ert rum är klart.
- Hallå? - Kom du fram bra?
Ja.
Du kunde ha ringt. Hur var flygresan?
Det var en privatjet.
Det tror jag säkert.
Han kan inte köpa dig, men han försöker.
Patetiskt.
Mamma, han är död.
Jag hann inte träffa honom. Jag kom för sent.
Jag beklagar, vännen.
Verkligen.
Du borde inte ha åkt. Jag avrådde dig, men borde ha insisterat.
Han förstod aldrig hur skör du är.
Han lovade saker, och se hur det blev.
Han sårar dig än, fast han är död.
Sluta! Så här gör du jämt.
Raring, jag vet vad som är bäst för dig. Jag vet.
Nej, det vet du inte.
Så låt mig sköta det här nu.
Vill du att jag kommer?
Nej, det vill jag inte. Jag måste lägga på. Kram.
Okej, ring när du kan.
Okej, hej då.
Vad vet du om testamentet?
Inte mycket.
Det lilla jag vet får jag inte avslöja.
Fröken Léger, den här vägen, tack.
Följer du inte med?
Nej.
Lycka till.
Varsågod.
God morgon.
Jag är François Talion, din fars advokat och exekutor av testamentet.
- Hej. - Det här är Issei Tomine.
Varsågoda och sitt.
Herr Tomine talar inte franska,
så vi fortsätter på engelska om det går bra.
Jag mötte din far, herr Léger, din lärare,
för flera månader sen på en fest på ambassaden.
Han bad mig om hjälp att upprätta hans testamente,
som är ganska ovanligt, det medges.
Din fars, herr Légers arv, är uppdelat i två delar.
Den första delen, hans hus i Tokyo, Seijo 4th Street,
ni känner nog båda till det,
är värderat till 750 miljoner yen.
Ungefär sju miljoner dollar.
Ska jag omvandla det till euro?
Den andra delen är hjärtat i arvet, ekonomiskt uttryckt.
Jag syftar på hans vinkällare, eller snarare dess innehåll.
Den innehåller 87 000 flaskor, vars globala värde är ungefär...
Ursäkta, jag måste påpeka att vi pratar om
världens största privata vinsamling.
Jag syftar förstås inte på antalet vinflaskor.
Men kvaliteten, rariteterna. Det är en utomordentlig samling.
Helt enkelt utomordentlig.
Var var jag? Just det. Det globala värdet,
148 miljoner dollar, cirka 16 miljarder yen.
Vilket för oss till det originella i herr Légers testamente.
Med hans egna ord
är hans vinsamling "frukten av ett helt livs arbete".
Det var avgörande för honom att hans egendom
skulle gå till nån som verkligen uppskattar dess värde.
Därför ordnade han...
Låt oss kalla det ett prov, för att avgöra vem som får arvet.
Ett prov?
Vad för prov?
Du är Alexandre Légers dotter.
Herr Tomine å andra sidan var en av din fars elever,
och herr Léger såg honom som sin "andlige son".
Därför ville han att ni båda skulle göra upp om saken.
Vinnaren av ett prov i tre omgångar ärver hela kvarlåtenskapen.
Huset och vinsamlingen.
Ursäkta. Omgångar av vad?
Skicka in honom.
Bra. Nu... Nu smakar ni det här vinet i blindo.
Ni har en månad på er att tala om exakt vad det är.
Druvsort, vingård, årgång.
Jag behöver inte förklara mer.
Du skämtar.
Det gör jag ibland, men inte nu.
Inte idag.
Den goda nyheten är att om en månad får ni smaka det igen.
Ska vi börja då?
Fröken Léger?
Varsågod.
Det här är inte klokt. Jag vägrar.
Ska jag förstå det som att du avstår från arvet?
Vadå? Det sa jag inte.
Får man verkligen göra så där?
Fransk lag gäller inte här.
Så du måste smaka på vinet. Nu.
Det här är inte klokt.
Är allt som det ska, fröken?
Fröken Léger?
- Nåt problem? - Jag ska göra det.
Camille. Herregud. Hur är det?
Du visste, din jävel!
Han fick mig att lova!
Camille, vänta.
Snälla Camille.
Sakta ner.
Jag beklagar.
Mamma sa att han var en sadist.
Måste han verkligen förödmjuka mig så här?
Jag skiter i honom och hans jävla pengar, och hans jävla vin!
Den där andliga fan kan behålla det, det skiter jag i.
Fröken Léger, vad kan du berätta om din fars död?
Den här vägen.
Fröken Léger, kan du förklara varför du är här?
Herr Tomine! Herr Issei Tomine!
Kan du berätta om herr Légers testamente,
och förklara varför du är här?
Jag ska snart tillkännage det.
Bara ett ord, snälla.
Vet du, Alexandre visste inte att du inte drack.
Han visste ingenting om mig.
Så, jag går på begravningen och sen återvänder jag till Frankrike.
Jag har ett meddelande från honom till dig.
- Inte intresserad. - Det är viktigt.
Nej, det är det inte. Faktiskt inte.
Du är arg nu, men när du har lugnat ner dig,
lyssna på din fars meddelande är du snäll. Okej?
Kan vi stanna nånstans så att jag får såret omlagt?
Kom igen, vi är sena.
Okej då.
Tack.
Vet du, Camille, din far blev rätt andlig
under sina sista år.
Det var hans önskan att vi följer en buddistisk kremeringsritual.
Den första raden är för anhöriga.
Farväl, min vän.
Följ med.
Vad ska vi göra nu?
Sprida askan i sjön eller nåt?
Nu är det dags för okotsu-age.
- Vad är det? - Insamlandet av benen.
- Känner du inte till det? - Nej.
Bara de som stod din far nära är med.
Alltså kan jag åka hem nu.
Nej.
Fan också.
Börja med fötterna och gå uppåt,
så att den avlidne inte behöver stå på huvudet i urnan.
Förstår du vad jag menar?
Det är därför man aldrig skickar sushi runt bordet
från ätpinnar till ätpinnar.
Det är som att äta ett lik.
Skojar du?
- Måste jag verkligen göra det här? - Ja.
Och som närmast anhörig börjar du.
Tappa inte benen.
Du flyger tillbaka imorgon bitti.
Jag skjutsar dig.
Men innan du åker, vill jag att du ser en sak.
Hur är det?
Det är lukten, den är så stark.
Jag klarar mig.
Vi är i hans tempel.
Jag tillbringade hela kvällar här med din far.
Han skrev små lappar för att beskriva vinerna
eller markera viktiga datum.
Ibland begrep bara han vad de betydde.
Han kunde prata med mig om viner i timtals.
Efter ett tag sa jag:
"Okej, amico mio, ska vi inte öppna den?"
Jag ska lämna dig i fred.
Ta god tid på dig.
KYCKLING I MYNTA
"DEN GODE, DEN ONDE OCH DEN FULE"
ATT DRICKA MED CAMILLE NÄR HON FYLLER 18
MAMMA
Okej. Jag ska höra meddelandet.
Hej, Camille.
Du har säkert läst mitt testamente,
och jag föreställer mig att du är arg på mig.
Du tycker nog att jag är förvriden, sadistisk, toxisk...
Och så vidare.
Jag var en usel pappa, jag vet.
Jag hade fel i en massa saker utom...
Utom en sak.
Vinet.
Jag var bra på det.
Där var jag i mitt esse.
Jag vet inte vilket slags kvinna du har blivit,
men du är likväl min dotter.
Camille, du har det i blodet.
Du är säkert otränad,
men gommen finns där.
Ditt luktsinne finns där.
Jag ringde min vän, Philippe.
Han är toppen.
Du kan bo hos honom så länge det behövs.
Han lär dig allt du behöver veta.
Han äger vingården.
Minns du vingården där vi semestrade när du var liten?
Vi brukade öva tillsammans, bara vi två i källaren,
vårt hemliga ställe.
Vänta på mig.
Din mamma tyckte inte om det, men det struntade du i.
Tidigt på morgnarna ville du dit.
Det var våra sista stunder tillsammans.
Ögonbindeln?
Camille!
Nu fokuserar vi, okej?
Ja, pappa.
Förlåt.
Och sitt ordentligt.
Det är fånigt, jag vet...
...för om du ser det här betyder det att jag är död.
Men genom dessa prover,
hoppas jag att vi ska lära känna varandra lite.
Och kanske en dag, vem vet...
...kan du förlåta mig.
Stanna, snälla.
Gör det för vår skull.
BASERAD PÅ MANGAN KAMI NO SHIZUKU.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson