Camille, zlato.
Otevři oči, Camille!
Camille, otevři oči.
Pomalu ji zvedněte.
Nechals ji pít víno? Vlastní dceru!
Camille!
- Počkej. Hej. - Zmiz!
BOŽSKÉ KAPKY
Promiňte.
Už jsme tu.
- Díky. Nashle. - Příjemný pobyt. Nashle.
Dobrý den.
Camille Légerová.
Vy jste Philippe Chassangre?
Ty si mě nepamatuješ?
Až do deseti let jsi tu trávila každé léto.
Ano, já vím. Ale moc si na to nepamatuju.
Děkuju, že jsem mohla přijet.
Určitě se vám to nehodí, máte spoustu práce.
Ta „spousta práce“ je sklizeň.
Opravdu se to teď nehodí. Je to ta nejhorší doba.
Nemám na tebe čas.
A kdo ho má?
Můj syn Thomas. Je to profesor enologie.
Thomas? Toho si pamatuju. Byl starší.
Tak už se rozhodni.
Vzpomínáš si, nebo ne?
Ukážu ti tvůj pokoj.
Tady jsi spávala, když jsi byla malá.
Můj pokojíček v Japonsku byl strašně malý.
Tady mi to připadalo velké, ale vlastně není.
Je zvláštní, jak lidská paměť...
Tak jo.
Děkuju.
Camille, tvůj táta čeká.
Už jdu.
- Co budete dělat? - Nestarej se.
Camille!
Nestarej se!
Camille?
Jsi v pořádku?
Thomas.
Jistě!
Promiň. To ten časový posun.
Jo. Je to dávno.
- Ano. - Ale asi bych tě poznal.
Všechno v pořádku? Nebyl táta nepříjemný?
Byl...
okouzlující.
Okouzlující?
- Ne. - Jo.
Provedu tě.
Tady je Châteauneuf-du-Pape.
A tamhle leží Gigondas.
A ještě dál je Vinsobres.
Co je?
- Já si tě pamatuju moc dobře. - Vážně?
Musel jsem tě hlídat, ale tys mě pořád odháněla.
Ráno jsi chodívala do vinice.
Ochutnala jsi hrozen, zatvářila se vážně a řekla nám, jestli už můžeme sklízet.
Všechno jsi uhodla. Kvajávu, lískové oříšky, bezinky, fenykl.
Nikdy jsi neměla dost. Hrávalas tu hru hodiny.
Nikdy jsi nepřestávala.
Protože jsi taky...
Počkej! Dost už!
Teď vím, proč si na to pořádně nepamatuju.
Byla jsem děsně otravná!
Nechci to slyšet. Mám chuť si nafackovat.
Ale vůbec ne.
Fascinovala jsi mě.
Myslel jsem, že máš nadlidské schopnosti.
Toto jsou kvasné kádě. Tady se to všechno odehrává.
Zde se objevují první vůně.
Kdybych ti třeba řekl
malina, třešeň, švestka, tonkové boby a syrová řepa,
odpověděla bys: „Merlot.“ Jistě.
Lidi si myslí, že uhodnout víno je jako kouzlo, ale není.
Je to jen práce. Tvrdá práce.
Patro je sval. Stačí ho vytrénovat, a pozná všechna vodítka, která mu víno dá.
Ale to už víš, protože máš dar.
Bojím se, že tě zklamu.
Určitě ne.
Pojď.
Před stočením víno uskladníme na 10 až 20 měsíců v dubových sudech.
To záleží na ročníku.
Tady to máma mívala nejraději.
To jsem nevěděla.
Co naděláš?
S tvým otcem mě to mrzí.
Co naděláš?
Teď ti ukážu mučírnu.
„Mučírnu?“ Tak jo.
Tady je všechno, co se potřebuješ naučit o teorii,
ale i praxi.
Do tří týdnů si musíš zapamatovat
odrůdy vinné révy, vinice a ročníky, ale i způsob ochutnávání.
Dobře?
Jaký byl ten první test v Tokiu? Můžeš to víno popsat?
Bylo červené.
Dobře. Aspoň něco.
A dál?
To je všechno.
A to myslím vážně. Podívej se, musím ti říct...
že můj vztah k vínu je složitý.
S takovým otcem není divu.
Camille, nesmíš na sebe moc tlačit.
Nemusíš po něm nic přebírat ani jít v jeho šlépějích. Opravdu ne.
Co myslíš tím „složitý“?
Před měsícem
mi tvůj táta zavolal a řekl, že umírá.
Chtěl ode mě laskavost.
Byl jako můj bratr, nemohl jsem odmítnout.
Chtěl, abych ti oprášil znalosti.
Oprášil.
Zeptal jsem se, kolik toho víš, a on odpověděl, že nejspíš hodně.
Co mám teď s tebou dělat?
Tati...
Pane Chassangre.
Vaše rozhořčení chápu,
ale mě to vzalo ještě mnohem víc.
Už 20 let jím jen rýži a zelené fazolky, jinak se mi udělá zle.
Nemůžu vypít ani kapku alkoholu, aniž bych omdlela, a za to může on.
Nechal mi zprávu, ve které říká, že mi věří,
že to zvládnu.
Ani nevím, proč jsem mu uvěřila.
Otázka zní, jestli mi můžete pomoct, nebo ne.
TOKIO
- Pane Tómine, jdete pozdě. - Promiňte.
Neplýtvejme časem.
Jak víte, hledáme enologa,
který nás povede a bude radit naší mezinárodní společnosti.
Zprávu s vašimi návrhy jsme si přečetli s velkým zájmem. Ohromil jste nás.
Navíc vás vřele doporučil sám Alexandre Léger.
Pro celý enologický svět je jeho úmrtí velká ztráta.
Ano.
Upřímnou soustrast.
Avšak...
trochu se obáváme, že pro tuto pozici nemáte dostatek zkušeností.
Zatím nemáte žádné klienty, kteří by nám mohli dát reference.
Právě jsem založil vlastní firmu, takže můžete být mými prvními klienty.
Jistě.
Ale členové naší společnosti by preferovali zkušenějšího poradce.
Máte tu pro mě nějaký test, nebo mám odejít jen kvůli svému věku?
- Máme pro vás test, ale... - Tak mi ho prosím dejte. Děkuju.
Prosím, identifikujte co nejpřesněji toto víno.
Je to evropské víno. Bordeaux.
Většina je Merlot?
Ano, a asi 15 až 20 % je Cabernet Sauvignon.
Le Puy. 2014.
Ne, 2017.
Cuvée.
Barthélémy.
Takže, Côtes de Franc, Château Le Puy, cuvée Barthélémy, 2017.
Správně.
Ale to víno jste nepopsal.
To jste po mně nechtěl.
Zavolal jste mámu. Proč?
Nemusel by, kdybys mi odpovídala.
Ale ty bys mi nedala pokoj.
Má právo vědět, co děláš.
Dlužíš jí to. Ne?
Takže mi pomůžete?
Ano.
S jednou podmínkou.
Dáte si někdo kávu?
Ano.
Chodíš s někým?
Ne.
- A ty? - Ne.
Jsem spokojená sama.
Nečekala jsem to, ale ráda tě zase vidím.
I já tebe.
Co jí dělá, je strašné.
Camille nemá sebevědomí. Tohle ji zničí.
Ne, Marianne.
Ty ho nechápeš, ale svoji dceru miloval.
Tomuhle říkáš láska?
Myslel jen na sebe a na to svoje víno.
Tohle si o něm myslíš?
Pořád se na něj zlobíš. Musí to být vyčerpávající. Ale...
Alexandre je mrtvý, Marianne.
Je mrtvý.
Toto je průměrný mozek.
Vidíte tuto červenou oblast?
To je amygdala, centrum emocí.
Pacient má obavy z magnetické rezonance a je nervózní, což je celkem normální.
Dala jsem mu kousek čokolády.
Zaktivovaly se dvě části.
Jedna z nich je hipokampus, centrum paměti.
Identifikuje chuť a tuto informaci pošle do amygdaly,
která asociuje čokoládu s potěšením.
A toto je sken Camillina mozku.
Taky jsem jí dala čokoládu. Ale všimla jsem si dvou věcí.
Zaprvé je vaše paměť neobvykle vysoce aktivní.
Počet vytvořených synaptických spojení během aktivace vaší chuti je výjimečný.
Tohle vidím poprvé.
Je to úžasné!
Ale méně úžasné
je toto.
Ta červená a fialová?
To je odpor smíšený se strachem.
Poznala jste čokoládu a poslala tu informaci do amygdaly,
ale byla násilně zamítnuta.
Zkusila jsem další jídla s výraznou chutí,
ale výsledek byl stejný.
Dala jsem vám i slabý alkoholický roztok
a výsledek...
Promiňte, ale co přesně to znamená?
Znamená to, že váš mozek takto reaguje,
protože jste jako malá utrpěla trauma.
Trauma související s chutí.
Nejspíš s alkoholem.
Dává vám to smysl?
Jestli to dává smysl?
Camillin otec...
No, Camille hospitalizovali.
Chápu.
Budu to dál zkoumat.
Ale už teď vám můžu říct, Camille,
že i když je váš stav psychosomatický,
může vážně ohrozit vaše zdraví.
Je mi to líto, ale dokud se s tím traumatem nevyrovnáte...
měla byste svůj trénink přerušit.
Mrzí mě to.
Clemente, i uvnitř.
Odjedeme brzy ráno.
- Přišla jsem se rozloučit. - Tak jo. Ahoj!
O co vám jde?
Je to na houby. Ty miliony ti proklouznou mezi prsty.
Nevděčná káčo.
Ve vší úctě, jděte někam.
Co vy o mně víte?
Vím toho dost. Alexandre byl můj kamarád!
No jistě.
Vůbec mě neznal. A byla jsem mu ukradená.
Ne, miloval tě.
Váš odchod ho úplně zdrtil!
Celých 20 let se neozval, ale byl zdrcený!
Několikrát tě chtěl kontaktovat, ale Marianne to nedovolila!
Jako malou možná. Ale co potom?
Mohl si sehnat moje číslo, e-mailovou adresu.
Napsala jsem knihu. Nebylo to nemožné.
A co ty? Před deseti lety jsi mu poslala e-mail. Dal mi ho přečíst!
Jaký e-mail?
Prosím.
„Od Camille Légerové Alexandru Légerovi. 6. září 2010, Paříž.
Napsat ti mi chvíli trvalo.
Píšu ti v klidném rozpoložení a s dobrým záměrem,
necítím zlost ani rozhořčení.
Mám se dobře, brzy mi bude 18 let.“
Tohle jsem nepsala.
Ani to není moje mailová adresa. To nechápu.
„Víc než půl života jsem vyrůstala bez tebe, ale nechybíš mi.
Jednou mě asi kontaktuješ.
Budeš chtít vynahrazovat ten ztracený čas.
Ale já ti odpovím,
že ztracený čas se už nevrátí.
Nechci nic slyšet.
Nebudu ti brát telefony ani odpovídat na dopisy.
Žádného otce už nemám. Camille.“
Četla jsem, cos poslala Alexandrovi.
Mému otci. Ten e-mail, cos poslala před mými osmnáctinami.
- Camille. - Mami.
Zítra odjedeš.
Sama. Beze mě.
Jak se cítíš?
Zrazená a zničená.
To chápu.
Nevzdám to.
Ani náhodou.
Jestli nechceš pokračovat, pochopím to. Budu v prdeli, ale pochopím to.
Camille, jasně že ti pomůžu.
Ale když nemůžeš ani ochutnat alkohol, jak to uděláme?
O tom jsem přemýšlela celou noc. Mám plán B.
Lidé mají v nose na 400 senzorů,
které dokážou rozlišit víc než 100 000 pachů.
100 000!
Podceňujeme náš čich, ale jak něco ucítíme, nezapomeneme to.
Když nemůžu dovnitř dveřmi, půjdu oknem.
VŮNĚ VÍNA
V téhle krabici je 54 aromat.
Všechna jsou ve víně.
Ovocná, květinová, rostlinná, kouřová, a dokonce i zvířecí pachy.
Zvířecí?
Třeba mokrý pes?
Ne, spíš zvěř, kůže nebo pižmo.
Tak jo.
Jsi připravená?
Je to nutné?
Abys mohla oknem, potřebuješ to.
Neboj se, nebolí to.
Jsi připravená?
Hruška?
Ne.
Jablko.
Ne.
- Je to vůbec ovoce? - Ne.
- Sakra. - Camille.
Už to někde ve své paměti máš.
Jen to musíš propojit.
V paměti.
Musíš si uklidit.
Tady.
Nejdřív se zeptej:
„Je to ovocné? Květinové? Rostlinné?
Kořenité? Dřevité? Kouřové? Zemité?“
Udělej si kategorie a podkategorie, dokonce i ještě podrobnější kategorie.
Jakmile si všechno pořádně utřídíš, bude snadné to najít. Rozumíš?
Ano, tati.
Camille? Jsi v pořádku?
Dej mi ještě čichnout.
Ptej se správně.
Je to sladké?
Slané?
Hořké?
Umami?
Kyselé?
Nebo kombinace?
Je to sladké,
ale zároveň
se mi to nelíbí.
Suché a drsné. Hrubé.
Hořké.
To je ono. Je to hořké.
Hořkosladké. Je v tom cukr.
Není to ovoce, ale rostlina.
Lékořice.
- Lékořice? - Ano.
Tak další.
Kdoule?
Jo.
Mandle?
Jasmín?
- Ano. - Černý rybíz.
Šafrán.
Med.
Lískový oříšek. Pražený.
Kůže. Posečené seno.
Toast.
Hořká čokoláda.
Borovice.
A poslední.
Zelená paprika?
Výborně.
Zvládla jsem to!
Příští měsíc máme výročí, že?
Nepůjdeme na večeři? Jen ve dvou.
Mělo to být překvapení,
ale máš pořád tolik plánů.
Navíc překvapení nemáš ráda, že ne?
Udělám si na to čas.
Uvidíme se večer.
Volá vás pan předseda.
Co to má být?
Issei se domáhá dědictví po cizinci.
Co takový článek...
NEJVĚTŠÍ BITVA O DĚDICTVÍ
...udělá s naší reputací?
Issei je náš jediný dědic.
Promluvím s ním.
Ne.
Promluvím s ním já.
Teď se do toho pustíme pořádně.
V tomhle je asi jedna sklenice vína.
Je to jako vzorek láhve.
Chuť a vůně jsou samozřejmě stejné.
Pro nás se to hodí skvěle.
Ucítíš nejrůznější vína.
A to všechno díky ní. Camille, tohle je Juliette.
Těší mě.
Mě taky.
Cestovala do Číny a zašla tam na výstavu SIAL v Šanghaji.
Producenti vín ti dali celkem... Kolik?
400 vzorků.
Thomas mi poslal seznam.
Mám všechno, co jsi chtěl.
Měl jsem jet s Juliette, ale najdeme si jinou příležitost.
Jistě.
Juliette je ředitelka prodeje. Vyváží naše víno do celého světa.
Mluví 7 jazyky včetně mandarínštiny a kantonštiny. Tak...
Sedmi? To se hodí.
On přehání.
Mluvím dobře šesti jazyky.
A rusky se aspoň domluvím.
Jde to dobře? Podle Thomase máš skvělý čich.
Zatím se to říct nedá.
Přehání, že? Jako s tvojí ruštinou. Jde to.
Ne. Má výjimečný talent.
A výborný čich. Opravdu.
Už se na to těším.
Můžu se přidat?
- No... - Super!
Začneme tím nejjednodušším.
Odrůdovým vínem.
Děkuju.
Nejdřív víno posoudíš zrakem.
Dáš ho před bílé pozadí, třeba před tento ubrousek.
Podíváš se na barvu, ta ti napoví věk vína.
Odstíny od lila po nachovou znamenají, že je víno mladé.
Pokud je granátové nebo třešňové s jemným mrkvovým leskem,
je víno na svém vrcholu.
Když má barvu dýně nebo kakaa, je staré. Možná až moc.
Takže?
Nachové nebo třešňové.
Nachové?
Takže je to mladé víno?
A teď intenzita té barvy.
Pokud je slabá, jde o lehké, jemné víno z chladného klimatu s krátkou macerací.
Intenzivní barva značí víno s plným tělem, které rostlo na slunci nebo zrálo dlouho.
Barva moc intenzivní není.
Lehké víno?
Můžu poradit?
Výhodou odrůdového vína je, že prakticky čistě reprezentuje daný kraj.
Díky jediné odrůdě hroznů ucítíš specifické charakteristiky dané sklizně.
Je snadnější určit místo. Je to jasnější.
Přesně tak. Díky, Juliette.
Ano, díky, Juliette.
A teď čich.
Uděláme to na tři fáze.
Zaprvé si přičichneš.
Zachytíš aroma vína v klidu.
Zadruhé ho provzdušníš.
Probudíš ho, aby vydalo své vůně.
Zatřetí si přivoníš znovu.
A zasáhne tě to.
Udeří na tebe vůně, které jsi tam nečekala.
Prosím.
Camille!
Jsi v pořádku?
Asi minutu ses nehýbala, zavřelas oči a nereagovala.
Jsi v pořádku?
Jo.
Vidělas něco?
Nic, vůbec nic.
Pardon.
Dobře, to už dnes stačilo.
Tak co?
Nezvládnu to.
- Kvůli tomu alkoholu asi vypínám nebo co... - Kvůli alkoholu?
Kdysi dávno tudy tekla Rhôna.
Měla tak silný proud, že přinesla balvany až z Alp
a rozesela je po pláni.
Proud vody ty balvany ohladil a tohle je výsledek.
Na. Sáhni si zespodu.
- Je horký. - Jistě.
Celý den se vyhřívají na slunci
a v noci pak zespodu ohřívají vinnou révu.
Naše víno je, jaké je, díky těmto kulatým balvanům.
Tobě je z vína zle kvůli tomu, co se ti stalo v dětství.
Ale musíš vidět víc než alkohol, Camille.
Ve víně
je země, nebe i lidská práce.
Víno je součástí přírody.
Je to příroda.
Jdeme?
- Dělat co? - Projet se.
Ten tu můžeš nechat.
Kam?
Uvidíš.
To vážně?
Alexandre chtěl znát tvoje hranice.
Trpěla jsi bolestmi hlavy, krvácením z nosu, ztrátou paměti.
Navíc to mezi tvými rodiči skřípalo.
Marianne chtěla, aby s tím přestal,
ale tvůj otec se chtěl pomstít světu.
Tys to věděl? Že mi dával alkohol?
Ne. To nevěděl nikdo.
Jen ty a on. Nepověděl mi o tom.
Ale jsem si jistý, že by ti nikdy neublížil.
Nikdy.
Na nic si nevzpomínám.
Toto víno je z těchto vinic.
Z této půdy vyrostlo.
Přivoň si.
Rozpoznáváš primární aroma?
Ne?
To nevadí.
To přijde.
Někde se to sepne.
Jdi se tou vinicí projít.
Dýchej, ochutnávej a užívej si to.
Jdi se projít.
Jen jdi.
Toto víno je z hroznů, které jsi včera ochutnala.
Zkus rozpoznat alespoň jednu vůni.
Primární je broskev.
Thomasi, řekni mi, co cítíš.
Broskev, marcipán, lískový oříšek, hloh, houby, mech.
- Kapradinu. - Kapradinu.
Sakra, jednu už vím.
To víno v Tokiu. Cítila jsem ji v něm.
Kapradinu.
Určitě?
MOJE KOČKA JE NEMOCNÁ, ŠLY JSME K VETERINÁŘI...
VOLALI Z BERANGER INTERNATIONAL. NEVYŠLO TO.
PŘIŠEL BALÍČEK.
Cítím ranní vítr od Pacifiku vanoucí údolím Casablanca.
Také vůni vaječných skořápek.
Podloží je tam plné vápence.
Dědečku.
Co to je?
Půda z vinic různě po světě.
Posílá mi je kamarád, co hodně cestuje.
Isseii,
už sis dost dlouho dělal, cos chtěl,
a výsledkem je tahle ubohost.
Ten další test
veřejně odmítni podstoupit.
A taky to tady vykliď.
Pak si promluvíme o tvé budoucnosti.
Ano, dědečku.
O 2 TÝDNY POZDĚJI
Přepadovka?
Není na ni brzy?
Thomas mi řekl, že děláš obrovské pokroky.
Jsem zvědavý, jestli poznáš kraj, odkud je,
jen pomocí čichu.
Chceš to zkusit?
Tak jo.
Barva je tmavá a intenzivní, téměř neprůhledná.
Hodně se změnilo.
Je asi 20 let staré.
Kapky vína jsou těžké a pomalé.
Je ze slunné vinice.
Z jihu, nebo hodně slunný ročník.
Teplé a plné víno.
Přivoním si.
Zralé lesní plody.
Lékořice.
Kakao.
Provzdušním ho.
Pardon, že přemýšlím nahlas.
Podruhé si přivoním.
Maliny a ostružiny.
Taky tabák.
Zetlelé listí a něco minerálního.
Jíl.
Horký, těžký, silný.
Rioja?
- Ne. - Ne?
Ne.
Ale poslyš.
Cos stihla za pouhé tři týdny, je učiněný zázrak.
Nemám slov.
S tvým čichem jsi lepší než 99 % populace.
Ale nestačí to.
Dobrý sommelier dokáže rozlišit mezi dvěma víny,
která třeba jen odděluje plot.
Takhle to nedokážeš.
Nikdy.
Můžu ještě jednou?
Ano.
Už víš?
Burgundsko?
To řekni ty mně.
Připravená?
Nepolykej ho, ano?
Vyplivni ho a vypláchni.
Cos viděla?
Cítila jsem...
Něco jako křídu.
Bylo to hodně studené.
Takže...
je to Burgundsko?
Ano, je jako to burgundské tehdy.
Které?
Beaune Clos des Mouches, Maison Drouhin, 1995.
Že je to tak?
Ne.
Není z Côte de Beaune. Ale z Hautes-Côtes de Beaune.
Domaine Jayer-Gilles.
Dívej se na mě.
Taková škoda.
Skoro správně.
Ale jak už jsem říkal, „skoro“ není slovo vítězů.
Tati,
kdy ho budu smět pít?
Doopravdy?
Jednoho dne ano.
Ale ještě ne.
Další kolo?
Neuvěřitelné. Já to věděla! Nemožné!
Počkej tady. Vrátím se.
Říkal jsem ti, ať sem nechodíš, když pracujeme.
„Pracujete?“ Co je to za blbost?
A co? Co ti vadí?
- Je jí osm. - A co?
- Bolí ji z toho hlava a krvácí nos. - Copak to souvisí?
Jistěže ano!
Nemohl za to.
Celou dobu za to můžu já.
Jenom já.
Ne.
Kruci, je fakt dobré!
PODLE MANGY KAMI NO ŠIZUKU
Překlad titulků: Veronika Ageiwa