קאמי, יקירתי.
פקחי את העיניים, קאמי!
קאמי, פקחי את העיניים.
תרימו אותה לאט.
נתת לה לשתות יין? לבת שלך!
קאמי!
- חכי, היי. - עוף מכאן!
סלחי לי.
הגענו.
- תודה. ביי. - תיהני מהשהות שלך כאן. ביי.
שלום.
קאמי לז'ר.
אתה פיליפ שסאנגר?
את לא זוכרת אותי?
בילית כאן כל קיץ עד גיל עשר.
כן, אני יודעת, אבל אני לא זוכרת הרבה מהתקופה ההיא.
תודה שאתה מארח אותי.
זו בטח טרחה בשבילך עם כל המטלות שלך.
"מטלות"? קוראים לזה קטיף.
וזה באמת לא זמן מתאים. האמת היא שזה הרגע הכי גרוע שיכול להיות.
אין לי זמן לטפל בך.
בסדר, אז מי יעשה זאת?
הבן שלי, תומא. הוא פרופסור לאנולוגיה.
תומא? כן, אני זוכרת. הוא היה מבוגר ממני.
תחליטי.
את זוכרת או לא?
בכל אופן, אראה לך את החדר שלך.
זה היה החדר שלך כשהיית קטנה.
חדר השינה שלי ביפן היה קטן מאוד.
זכרתי את החדר הזה כגדול, אבל בעצם הוא לא.
מוזר שזיכרונות הם...
בסדר.
תודה.
קאמי, אבא שלך מחכה לך.
בסדר, אני באה.
- מה תעשו? - לא עניינך.
קאמי. קאמי!
לא עניינך.
קאמי?
את בסדר?
תומא.
כן!
מצטערת. זה בטח בגלל הג'ט-לג.
כן. עבר זמן רב.
- כן. - אבל אני חושב שהייתי מזהה אותך.
הכול בסדר? אבא שלי לא היה גועלי מדי?
הוא היה...
מקסים.
מקסים?
- לא. - כן.
בואי, אערוך לך סיור.
זה אזור השאטונף-די-פאפ.
וכאן ג'יגונדס.
ובהמשך, וינסוברס.
מה?
- אני זוכר אותך היטב. - באמת?
הייתי צריך לשמור עלייך, אבל כל הזמן נעלמת.
לדוגמה, נהגת ללכת לכרמים בכל בוקר.
ואז היית טועמת עינב, עוטה הבעת פנים רצינית
ואומרת לנו אם הם מוכנים לקטיף.
תמיד ניחשת נכון, גויאבה, אגוזי לוז, סמבוק, שומר.
לא נמאס לך, יכולת לשחק במשחק הזה שעות.
למעשה, לא הפסקת בכלל.
כי יכולת...
חכה, עצור, בבקשה.
אני יודעת למה אני לא זוכרת את התקופה הזו מחיי.
כי הייתי קוץ בתחת!
אני לא רוצה לשמוע, זה מביך מאוד.
אל תהיי נבוכה.
זה היה מרתק.
חשבתי שיש לך כוחות על.
וזה מרתף ההתססה.
כאן מתרחש הקסם.
הניחוחות הראשוניים מגיעים מכאן.
לדוגמה, אם הייתי אומר לך,
פטל, דובדבן, שזיף, טונקה וסלק,
היית אומרת, "מרלו". כמובן.
אנשים חושבים שזיהוי יין זה כמו קסם, אבל זה לא קסום בכלל.
זו פשוט עבודה. המון עבודה.
החך הוא שריר.
ברגע שהוא מיומן, הוא מסוגל לזהות את כל הרמזים שהיין נותן.
אבל את כבר ידעת את זה כי הייתה לך מתת-אל.
אני חוששת שאאכזב אותך.
אני בטוח שזה לא יקרה.
בואי.
לפני שאנחנו מבקבקים יין,
אנחנו מחזיקים אותו בחביות מעץ אלון במשך עשרה עד 20 חודשים.
תלוי בשנה.
זה היה המקום האהוב על אמי.
לא ידעתי.
ככה זה בחיים.
אני מצטער מאוד על אבא שלך.
ככה זה בחיים.
טוב, הגיע הזמן שאראה לך את חדר העינויים.
חדר העינויים? בסדר.
כאן יש לנו כל מה שאת צריכה כדי לעבוד על הצד התיאורטי,
אבל גם על הצד מעשי.
בתוך שלושה שבועות תצטרכי לזכור בעל פה
את סוגי הענבים, את הדומיין, את השנה,
וגם את הטעם של היין.
בסדר?
ספרי לי על המבחן הראשון בטוקיו.
את יכולה לתאר את היין שטעמת?
זה היה יין אדום.
בסדר, זו התחלה.
עוד משהו?
זה הכול.
אני רצינית.
שמע, אני צריכה להגיד לך משהו.
מערכת היחסים שלי עם יין מורכבת מאוד.
מובן שהיא מורכבת עם אבא כמו שהיה לך.
אבל קאמי, אל תלחיצי את עצמך.
אף אחד לא מבקש ממך להחליף אותו או ללכת בעקבותיו. אף אחד.
ומה זאת אומרת "מורכב"?
לפני חודש
אבא שלך התקשר אליי ואמר לי שהוא גוסס.
הוא ביקש ממני טובה.
הוא היה כמו אח בשבילי, אז לא יכולתי לסרב.
הוא ביקש ממני להשחיז את הידע שלך.
להשחיז.
אז שאלתי אותו כמה את יודעת
והוא אמר לי שסביר להניח שהרבה מאוד.
מה אעשה איתך עכשיו?
אבא...
מר שסאנגר.
אני מבינה בהחלט את התסכול שלך,
אבל אני בטוחה שאתה מתוסכל פחות ממני.
אני אוכלת אורז ושעועית ירוקה בכל ארוחה כבר 20 שנה.
כל דבר אחר עושה לי בחילה.
אני לא יכולה לשתות אפילו טיפת אלכוהול בלי להתעלף,
והכול באשמתו.
הוא השאיר לי הודעה שבה הוא אומר שהוא מאמין בי.
שאני מסוגלת לעשות את זה.
אין לי מושג למה האמנתי לו בכלל.
והשאלה שלי עכשיו היא: אתה יכול לעזור לי או לא?
טוקיו -
מר טומינה, איחרת.
אני מצטער.
בוא לא נבזבז זמן.
כידוע לך, אנחנו מחפשים אנולוג יועץ
שידריך אותנו וייעץ לתאגיד הבינלאומי שלנו.
קראנו את הדוח עם ההצעות שלך בעניין רב.
התרשמנו מאוד.
ובל נשכח שזכית להמלצות נלהבות
מאלכסנדר לז'ר בכבודו ובעצמו.
מותו הוא אבדה גדולה לעולם האנולוגיה.
כן.
תנחומיי.
אבל...
אנחנו חוששים קצת שחסר לך הניסיון הדרוש לביצוע התפקיד.
נראה שעוד אין לך לקוחות שנוכל להתייעץ איתם.
הקמתי חברה משלי לא מזמן, אז תוכלו להיות הלקוחות הראשונים שלי, אם תרצו.
בטח.
אבל אתה צריך לדעת שחברי התאגיד שלנו
ירגישו בנוח יותר עם יועץ בכיר.
האם יש מבחן או שעדיף שאעזוב עכשיו רק כי אני לא מבוגר מספיק?
- יש מבחן, כן, אבל... - אז תן לי להיבחן, בבקשה.
תודה.
אנחנו רוצים שתזהה את היין הזה כמיטב יכולתך.
זה יין מהעולם הישן. בורדו.
רובו מרלו?
כן, וכ-15 עד 20 אחוזי קברנה סוביניון.
לה פווי. 2014.
לא, 2017.
קובה.
ברתולמי.
אז קוט דה פרנק, שאטו לה פווי, קובה ברתלומי, 2017.
פרנק קוט דה בורדו -
שאטו לה פווי ברתולמי 2017 -
נכון.
אבל לא תיארת את היין.
לא ביקשת שאתאר אותו.
התקשרת אל אימא שלי. אפשר לשאול למה?
הוא לא היה צריך להתקשר אילו היית עונה להודעות שלי.
כן, אבל היית ממשיכה לנדנד לי.
זכותה לדעת מה את עושה.
את חייבת לה את זה, לא?
אז החלטת לעזור לי?
כן.
אבל בתנאי אחד.
מישהו רוצה קפה?
כן.
יש לך מישהי?
לא.
- ולך? - לא.
אני מרוצה לבד.
לא ציפיתי לזה, אבל אני שמחה לפגוש אותך שוב.
גם אני.
הוא מאלץ אותה לעשות דבר נורא.
קאמי חסרת ביטחון. זה יחסל אותה.
לא, מריאן.
אני יודע שאת לא יכולה להבין את זה, אבל הוא אהב את הבת שלו.
אתה קורא לזה אהבה?
הוא חשב רק על עצמו ועל היין שלו.
את עדיין רואה אותו כך?
את עדיין כועסת עליו. זה בטח מתיש, אבל...
אלכסנדר מת, מריאן.
הוא מת.
זה מוח של מטופל ממוצע.
אתן רואות את האזור האדום הזה?
זה האמיגדלה, מרכז הרגשות.
במקרה הזה, המטופל חושש מהבדיקה והוא לחוץ
וזה נורמלי בהחלט.
אז ביקשתי ממנו לאכול קוביית שוקולד.
שני אזורים במוח מופעלים.
הראשון הוא ההיפוקמפוס, שהוא מרכז הזיכרונות.
הוא מזהה את הטעם ושולח את המידע לאמיגדלה,
שמקשרת בין שוקולד לעונג.
עכשיו, זה המוח של קאמי.
גם לה נתתי שוקולד.
אבל הבחנתי בשני דברים.
הראשון הוא שיש פעילות גבוהה מאוד בזיכרונות שלך.
מספר הקשרים הסינפטיים שנוצרים
כשחוש הטעם שלך מופעל הוא יוצא מגדר הרגיל.
לא ראיתי דבר כזה מעולם.
זה פנטסטי.
עכשיו, הדבר הפנטסטי פחות
הוא זה.
אתן רואות את האזורים האדומים והסגולים?
זה גועל שמעורב בפחד.
זיהית את השוקולד והמידע נשלח לאמיגדלה,
אבל הוא נדחה באלימות.
ניסיתי שוב עם כמה מאכלים בעל טעם חזק,
והתוצאה הייתה זהה.
נתתי לך אפילו תמיסה אלכוהולית קלה,
ואז...
אני מצטערת, אבל מה כל זה אומר בדיוק?
ליתר דיוק, זה אומר שהמוח שלך מגיב כך
כי עברת טראומה בגיל צעיר.
טראומה שקשורה לטעם.
וסביר להניח שגם לאלכוהול.
זה נשמע לך הגיוני?
האם זה הגיוני?
אבא של קאמי...
בואי נאמר שקאמי אושפזה.
אני מבינה.
אמשיך במחקר שלי.
אבל דבר אחד אני כבר יכולה להגיד לך, קאמי.
גם אם הבעיה שלך היא פסיכוסומטית,
היא עלולה לסכן את הבריאות שלך.
לצערי, עד שהטראומה תטופל...
אני ממליצה לך להפסיק את אימוני היין.
אני מצטערת.
קלמנט, גם מבפנים.
עלינו לעזוב מוקדם בבוקר.
רציתי להיפרד.
בסדר. להתראות!
מה הבעיה שלך?
זה מבאס. כל המיליונים האלה חומקים בין האצבעות שלך.
חתיכת מפונקת כפוית טובה.
עם כל הכבוד, לך תזדיין.
מה אתה יודע עליי?
אני יודע מספיק.
אלכסנדר היה חבר שלי!
כן, בטח.
הוא לא הכיר אותי, בסדר? והוא לא שם עליי זין.
לא, אבא שלך העריץ אותך.
הוא היה הרוס כששתיכן עזבתן!
לא שמעתי ממנו במשך 20 שנה, אבל הוא היה הרוס, בטח.
הוא ניסה ליצור איתך קשר כמה פעמים, אבל מריאן מנעה ממנו!
כשהייתי ילדה קטנה, בסדר. אבל אחר כך?
הוא יכול היה למצוא את מספר הטלפון שלי, את המייל שלי.
כתבתי ספר. הוא יכול היה למצוא דרך.
ואת? שלחת לו מייל לפני עשר שנים.
אבא שלך אילץ אותי לקרוא אותו!
איזה מייל?
בבקשה.
"מקאמי לז'ר לאלכסנדר לז'ר. 6 בספטמבר 2010, פריז.
לקח לי זמן רב לכתוב לך.
הראש שלי צלול ולבי במקום הנכון,
ואני לא כותבת מתוך כעס או מתוך טינה.
אני בסדר, בקרוב אהיה בת 18".
לא אני כתבתי את זה.
זו אפילו לא כתובת המייל שלי. אני לא מבינה.
"ביליתי מחצית מחיי בלעדיך,
ואני מבינה שאתה לא חסר לי.
יום אחד בטח תנסה ליצור קשר איתי.
אתה תגיד שאתה רוצה לכפר על כל הזמן שאבד ושלא מאוחר מדי.
אבל יש לי משהו להגיד לך:
זמן שאבד אין להשיב.
אני לא רוצה לשמוע ממך לעולם.
לא אענה לשיחות הטלפון שלך ולא אשיב למכתבים שלך.
מבחינתי, כבר אין לי אב. קאמי".
קראתי את המייל ששלחת לאלכסנדר.
לאבא שלי. המייל ששלחת לו לפני יום ההולדת ה-18 שלי.
- קאמי. - אימא.
את תעזבי מחר.
לבדך. בלעדיי.
איך את מרגישה?
איפשהו בין נבגדת למרוסקת.
אני מבין.
לא אפסיק.
אין מצב.
אם לא תרצה להמשיך, אבין.
אהיה בצרות, אבל אבין.
קאמי, ברור שאעזור לך.
אבל אם את לא יכולה לטעום אלכוהול, איך זה יעבוד?
חשבתי על זה כל הלילה. יש לי תוכנית.
קראתי שלבני אנוש יש כמעט 400 חיישנים באף,
הם מסוגלים להבחין ביותר מ-100,000 ריחות שונים.
מאה אלף!
אנחנו מזלזלים בחוש הריח שלנו,
אבל ברגע שאנחנו מריחים משהו, אנחנו לא שוכחים את הריח אף פעם.
אז אם לא אוכל להיכנס דרך הדלת, אכנס דרך החלון.
האף של היין -
בקופסה הזו יש 54 ניחוחות.
כולם קיימים ביין.
הניחוח הפירותי, הפרחוני, העשבי, הקלוי ואפילו ניחוחות של חיות.
של חיות?
כמו כלב רטוב?
לא, של ציד, של עור, של מושק.
בסדר.
מוכנה?
זה הכרחי?
כדי להיכנס דרך החלון, את חייבת להשתמש בכיסוי עיניים.
אל תדאגי, זה לא יכאב.
מוכנה?
אגס?
לא.
תפוח.
לא.
- זה פרי בכלל? - עדיין לא.
- אוי לעזאזל. - קאמי.
זה כבר מאוחסן בזיכרון שלך.
את רק צריכה לייצר את ההקשר.
מאוחסן.
אני רוצה שתארגני דברים.
כאן.
ראשית, שאלי את עצמך,
"זה פרי? פרח? צמח?
תבלין? ניחוח עצי? ניחוח קלוי? זה מינרל?"
אני רוצה שתיצרי קטגוריות ואז תת-קטגוריות
ותת-קטגוריות נוספות אם יש צורך.
ברגע שתאחסני הכול יפה, יהיה לך קל למצוא דברים שוב.
את מבינה?
כן, אבא.
קאמי? את בסדר?
אני רוצה להריח שוב.
שאלי את עצמך את השאלות הנכונות.
האם הריח מתוק?
מלוח?
מריר?
אומאמי?
חמוץ?
או שילוב?
זה מתוק,
אבל עם זאת,
אני לא אוהבת את זה.
זה יבש ומחוספס. זה נוקשה.
זה מריר.
זהו זה. זה מריר.
זה מריר ומתוק. יש סוכר.
זה לא פרי, אבל זה כן צמח.
שוש.
- שוש? - בדיוק.
שוב.
חבוש?
כן.
שקד?
יסמין?
- כן. - ענבי שועל.
זעפרן.
דבש.
אגוז לוז. קלוי.
עור. חציר.
טוסט.
שוקולד מריר.
אורן.
ואחרון חביב.
פלפל ירוק?
בראבו.
הצלחתי!
בעוד חודש יחול יום הנישואים שלנו.
אשמח לצאת איתך למסעדה טובה. רק אנחנו.
רציתי שזו תהיה הפתעה.
אבל את עמוסה תמיד.
חוץ מזה, את לא אוהבת הפתעות.
אוסיף את זה ללו"ז שלי.
נתראה בערב.
אבא שלך רוצה לדבר איתך.
איך זה מוציא אותנו לדעתך?
אם איסיי רודף אחרי הון של זר,
מה יקרה...
קרב הירושה הגדול של המאה -
למוניטין שלנו?
אין לך יורש מלבד איסיי.
אדבר איתו.
לא.
אני אדבר איתו.
בסדר, עכשיו נעבור לחלק הרציני.
הכמות כאן זהה לכמות בכוס יין.
זה כמו דוגמית של בקבוק.
תכונות הטעם והריח זהות, כמובן.
וזה יהיה פנטסטי בשבילנו.
את תדעי לזהות בחוש הריח כל מיני סוגים של יין.
וכל זאת הודות לה. קאמי, זו ז'ולייט.
נעים מאוד.
כשהייתה בסין, היא ניצלה הזדמנות להגיע לסיאל בשנגחאי.
הייננים נתנו לך יחד... כמה?
ארבע מאות דוגמיות.
תומא הכין לי רשימה של כל מה שהוא צריך.
הבאתי כל מה שביקשת.
הייתי אמור לנסוע עם ז'ולייט,
אבל יהיו לנו הזדמנויות נוספות לנסוע לשם.
ודאי.
ז'ולייט היא מנהלת המכירות שלנו. היא מייצאת את היין שלנו לעולם.
היא דוברת שבע שפות, כולל מנדרינית וקנטונזית. אז...
שבע שפות, זה שימושי.
הוא מגזים.
אני דוברת שש שפות די טוב.
ואני מסתדרת ברוסית.
אז הולך טוב?
תומא אומר שיש לך אף מדהים.
אי אפשר לדעת.
הוא מגזים. כמו במקרה של הרוסית שלך, אני מסתדרת.
לא, לא, לא. היא מוכשרת באמת.
האף שלה מדהים. באמת.
אני כבר מתה לראות.
אפשר?
מגניב!
נתחיל ביין הפשוט ביותר.
יין זני.
תודה.
ראשית, בודקים את מראה היין.
מניחים אותו מול משטח לבן, כמו מפית.
מביטים בצבע וכך אפשר לקבל מושג על הגיל שלו.
אם הצבע סגלגל, זה אומר שהיין צעיר.
אם הוא אדום כהה או בצבע דובדבן עם נגיעה קלה של גזר,
היין בשיאו.
כשהוא בצבע דלעת או קקאו, היין ישן. אולי ישן מדי.
קדימה.
סגול או אדום דובדבן.
סגול?
זה יין צעיר?
עכשיו תשאלי את עצמך על עוצמת הצבע.
אם הוא חלש, זה אומר שהיין קליל ועדין
ומגיע מאקלים קריר עם מיצוי קצר בשרייה.
אבל אם הצבע חזק מאוד, זה יין עם גוף מלא
מענבים שצמחו בשמש או שהוא התיישן זמן רב מאוד.
לא צבע חזק במיוחד.
יין קליל?
אם יורשה לי להתערב...
היתרון ביין זני
הוא שהוא מייצג את הביטוי הטהור ביותר של תנאי הגידול.
כשמדובר בזן אחד של ענבים,
זיהוי התכונות המסוימות של השנה לפי ריח הוא קל יותר.
קל יותר לזהות את המיקום הגאוגרפי. זה ישיר יותר.
כן. בדיוק. תודה, ז'ולייט.
כן, תודה, ז'ולייט.
ועכשיו, האף.
נעשה זאת בשלושה שלבים.
שלב ראשון, האף הראשוני.
מרגישים את ניחוחות היין כשהוא במנוחה.
שלב שני, נותנים לו לנשום.
מעירים אותו כדי שיוכל לשחרר את הניחוחות שלו.
שלב שלישי, מריחים אותו שוב.
ואז קולטים.
מזנקים לעברך ניחוחות שלא חשדת שקיימים.
קדימה.
קאמי!
את בסדר?
לא זזת כמעט דקה, העיניים שלך היו עצומות ולא הגבת.
את בסדר?
כן.
ראית משהו?
שום דבר, ממש שום דבר.
סליחה.
בסדר, זה מספיק להיום.
נו?
בחיים לא אצליח.
אני לא קולטת שום דבר. אני לא יודעת אם בגלל אדי האלכוהול
- או מסיבה אחרת, אבל... - אדי האלכוהול?
לפני זמן רב זרם כאן הנהר רון.
הוא היה חזק כל כך שהוא סחף אבנים מהרי האלפים
ופיזר אותן במישור הזה.
ואז הזרם ליטש את האבנים וזו התוצאה.
קחי. תיגעי בחלק התחתון.
- זה חם. - ודאי.
האבנים סופגות את חום השמש כל היום
ומפזרות אותו לשורשי הגפנים בלילה.
בזכות חלוקי הנחל המעוגלים האלה היין שלנו הוא מה שהוא.
יין מעלף אותך בגלל חוויות הילדות שלך.
אבל את צריכה לראות מעבר לאלכוהול, קאמי.
יין הוא...
הוא האדמה, הוא השמיים, הוא בני האדם.
יין הוא הטבע, קאמי.
הטבע.
את באה?
- לאן? - לסיבוב.
את יכולה לזרוק את האבן.
לאן הולכים?
את תראי.
אתה רציני?
אלכסנדר רצה לדעת את הגבולות שלך.
היו לך כאבי ראש, דימומים מהאף, אובדן זיכרון.
חוץ מזה, באותה התקופה הקשר בין ההורים שלך לא היה טוב.
מריאן התעקשה שהוא יפסיק את מה שהוא עושה לך...
אבל אבא שלך רצה לנקום בעולם.
ידעת על זה?
שהוא אילץ אותי לשתות?
לא, לא, לא. אף אחד לא ידע.
רק את והוא. הוא לא סיפר לי שום דבר.
אני רק יודע שאבא שלך לא היה פוגע בך לעולם.
לעולם לא.
אני לא זוכרת שום דבר.
היין בא מהכרמים האלה.
זו האדמה שהצמיחה אותו.
תריחי.
את מרגישה את הניחוח השולט?
לא?
זה לא נורא.
זה יבוא.
משהו יתחבר.
עכשיו, לכי להסתובב בין הגפנים.
תנשמי, תטעמי ותיהני.
קדימה, תסתובבי בין הגפנים.
לכי.
היין הזה הוא מהענבים שטעמת אמש.
נסי לזהות לפחות אחד מהניחוחות.
הניחוח השולט הוא אפרסק.
תומא, תגיד לי מה אתה מריח.
אפרסק, מרציפן, אגוז לוז,
עזרר, פטריות, טחב.
- שרכים. - שרכים.
פאק, אני מזהה משהו.
היין שטעמתי בטוקיו. זה היה בו.
שרכים.
את בטוחה?
החתול שלי חולה אני צריך ללכת לווטרינר... -
התקשרו מברנג'ר אינטרנשיונל. זה לא עבד. -
הגיעה חבילה. -
בעמק קזבלנקה יש רוח בוקר מהאוקיינוס השקט.
אני מריח גם קליפות ביצים.
מעבה האדמה שם מלא באבן סיד.
סבא.
מה זה?
חול מהאדמה בכרמים שונים בעולם.
חבר שלי שמרבה לטייל שלח אותם אליי.
איסיי,
נתנו לך זמן להסתובב,
אבל הבקתה הזו משקפת את השאיפות העלובות שלך.
אני רוצה שתכריז בפומבי
שאתה פורש מהתחרות הזו
ושתשים לזה קץ.
ואז נדבר על העתיד שלך.
כן, סבא.
לאחר שבועיים -
בוחן פתע?
זה מוקדם קצת.
תומא אמר לי שההתקדמות שלך אדירה.
אני סקרן לגלות אם תזהי תנאי גידול של יין
בעזרת חוש הריח בלבד.
רוצה לנסות?
בסדר.
הצבע כהה וחזק, כמעט אטום.
שינויים ברורים.
הוא בערך בן 20 שנה.
טיפות היין כבדות ואיטיות.
שנה שטופת שמש.
מהדרום, או לפחות משנה עם המון שמש.
יין חמים ועשיר.
הרחה ראשונית.
פירות אדומים בשלים.
שוש.
קקאו.
אוורור.
סליחה שאני חושבת בקול רם.
הרחה שנייה.
פטל ואסנה.
גם טבק.
עלים מתים ומינרל כלשהו.
חמר.
חם, כבד, עוצמתי.
ריוחה?
- לא. - לא?
לא.
אבל, תשמעי.
ההתקדמות שלך בשלושה שבועות היא נס.
אין לי מילים.
בעזרת חוש הריח בלבד את טובה יותר מ-99 אחוזים מהאוכלוסייה.
אבל זה לא מספיק.
אוצר יין טוב מסוגל להבחין בין שני יינות
שמפרידה ביניהם רק גדר.
לעולם לא תגיעי לרמה הזו כך.
לעולם לא.
אוכל לנסות שוב?
ודאי.
זיהית?
בורגונדי?
תגידי את לי.
מוכנה?
אל תבלעי, בסדר?
תירקי ותשטפי.
מה ראית?
הרגשתי...
שזה כמו גיר.
וזה היה קר מאוד.
אם כך,
זה בורגונדי או לא?
כן, זה דומה מאוד לבורגונדי מאותו היום.
איזה מהם?
הבון קלו דה מוש, מייזון דרואה 1995.
צדקתי, נכון?
לא.
זה לא קוט דה בון. זה הוט קוט דה בון.
דומיין ז'ייר-ז'ילה.
תביטי בי כשאני מדבר.
חבל.
כמעט הצלחת.
אבל כמו שאמרתי לך פעם, "כמעט" זו מילה של לוזרים.
אבא,
מתי אוכל לשתות?
באמת?
יום יבוא.
אבל עוד לא.
עוד ניסיון?
אני לא מאמינה. ידעתי! זה לא ייתכן!
חכי כאן. אני כבר חוזר.
אמרתי לך לא לבוא לכאן כשאנחנו עובדים.
עובדים? מה הקשקוש הזה?
מה? מה הבעיה?
- היא בת שמונה, אלכסנדר. - אז מה?
זה עושה לה כאבי ראש ודימומים מהאף.
איך את יודעת שזה קשור?
ברור שזה קשור!
זו לא הייתה אשמתו.
כל השנים האלה, זו הייתי אני.
רק אני.
לא.
לעזאזל, זה טוב כל כך!
מבוסס על סדרת המנגה "Kami No Shizuku" מאת טדאשי אגי / שו אוקימוטו -
תרגום: אסף ראביד