Camille, édesem.
Tartsd nyitva a szemed, Camille!
Camille, ne csukd be a szemed!
Lassan emeljük.
Hagytad, hogy bort igyon? A saját lányod!
Camille!
- Várj! Hé! - Takarodj!
MENNYEI CSEPPEK
Elnézést.
Megérkeztünk.
- Köszönöm. Viszlát. - Érezze jól magát. Viszlát.
Jó napot!
Camille Léger.
Maga Philippe Chassangre?
Nem emlékszel rám?
Tízéves korodig itt töltöttél minden nyarat.
Igen, tudom. De nagyon kevés emlékem van abból az időből.
Köszönöm, hogy befogad.
Biztos nem túl alkalmas most, hogy annyi minden történik.
Ezt az „annyi mindent” szüretnek hívják.
És valóban nem nagyon alkalmas. Sőt, a lehető legrosszabbkor jössz.
Nincs időm téged pátyolgatni.
Oké, akkor kinek van?
A fiamnak, Thomas-nak. A borászat professzora.
Thomas? Igen, emlékszem. Nagyobb volt nálam.
Döntsd el.
Akkor emlékszel vagy sem?
Na mindegy, megmutatom a szobádat.
Kis korodban ez volt a hálószobád.
A hálószobám Japánban igazán pici volt.
Erre úgy emlékeztem, hogy tényleg nagy, pedig valójában nem.
Fura, ahogy az ember memóriája...
Oké.
Köszönöm.
Camille, vár az apád.
Jó, jövök.
- Mit csináltok? - Nem a te dolgod.
Camille. Camille!
Semmi közöd hozzá!
Camille?
Jól vagy?
Thomas.
Igen!
Bocs. Biztos a jetlag.
Ó, persze. Rég találkoztunk.
- Igen. - De én megismertelek volna.
Minden rendben? Apám nem volt túl mufurc?
Apád
elbűvölő.
Elbűvölő?
- Nem. - Hát igen.
Gyere, körbevezetlek.
Nos, ez itt a Châteauneuf-du-Pape birtoka.
És az ott a falu, Gigondas.
És arra még tovább Vinsobres.
Mi van?
- Én nagyon jól emlékszem rád. - Tényleg?
Vigyáznom kellett rád, de te mindig elhessegettél.
Például minden reggel lementél a szőlőbe.
És ott kóstolgattad a szőlőt, komoly arccal,
és megmondtad, kész-e már a szüretre.
Kitaláltad az ízeket: gujáva, mogyoró, bodza, hárs.
Nem tudtál betelni vele. Órákig játszottad ezt.
Sőt, sosem hagytad abba.
Mert képes voltál...
Várj! Hagyd abba, kérlek!
Tudom, miért nem emlékszem az életemnek erre a szakaszára.
Mert egy szörnyű perszóna voltam!
Nem akarom hallani! Annyira röstellem!
Nem kell.
Lenyűgöző volt.
Én azt hittem, szupererőd van.
És ez itt az erjesztőpince.
Itt történik a varázslat.
Az első aromák itt keletkeznek.
Például ha azt mondom neked,
málna, cseresznye, aszalt szilva, tonkabab és marharépa,
azt mondanád: „Merlot.” Nyilván.
Az emberek azt hiszik, a bor beazonosítása varázslat, pedig nincs benne mágia.
Csak munka. Rengeteg munka.
Az ízlelés izommunka.
Ha edzésben tartjuk, képes azonosítani a jeleket, amiket a bor ad.
De te ezt már tudod, mert különleges adottságod van.
Félek, csalódást fogok okozni.
Biztosan nem fogsz.
Gyere.
A palackozás előtt a bort
tíz-20 hónapig ezekben a tölgyfahordókban tároljuk.
Az évjárattól függ.
Ez volt anyám kedvenc helye.
Nem tudtam.
Ilyen az élet.
Őszinte részvétem apád miatt.
Ilyen az élet.
Nos, ideje, hogy megmutassam a kínzókamrát.
A „kínzókamrát”? Oké.
Itt minden megvan ahhoz, hogy elsajátítsuk az elméletet,
de a gyakorlatot is.
Három hét múlva fejből kell tudnod
a szőlőfajtákat, a birtokokat, az évjáratokat,
és a borkóstolás fortélyait.
Oké?
Milyen volt az első próba Tokióban?
Le tudod írni a bort, amit kóstoltál?
Vörösbor volt.
Oké. Kezdetnek nem rossz.
Bármi más?
Ennyi.
És nem viccelek.
Nézd, be kell vallanom...
Nagyon bonyolult a kapcsolatom a borral.
Persze hogy bonyolult, egy ilyen apával.
De Camille, ezzel ne vegyél magadra terhet.
Senki sem kéri, hogy átvedd a helyét, vagy a nyomdokaiba lépj. Senki.
És hogy érted azt, hogy „bonyolult”?
Egy hónappal ezelőtt
az apád felhívott azzal, hogy meg fog halni.
Kért egy szívességet.
Testvéremként szerettem, így nem mondhattam nemet.
Arra kért, hogy frissítsem fel a tudásod.
Frissítsem fel.
Hát megkérdeztem, milyen szintű a tudásod,
és azt mondta, valószínűleg nagyon magas.
Most mit csináljak veled?
Papa...
Chassangre úr.
Teljesen megértem a frusztrációját,
de a közelében sincs az enyémnek.
Minden étkezésnél rizst és zöldbabot eszem 20 éve.
Különben rosszul leszek.
Egy csepp alkoholt nem tudok úgy inni, hogy ne ájulnék el,
és erről ő tehet.
Hagyott nekem egy üzenetet azzal, hogy hisz bennem.
Hogy képes vagyok ezt megcsinálni.
Nem is tudom, miért hittem neki.
És most az a kérdés, tud-e segíteni nekem, vagy sem.
TOKIÓ
Mr. Tomine, késett.
Elnézést.
Ne vesztegessük az időt.
Mint tudja, borász szaktanácsadót keresünk,
aki útmutatásával és tanácsaival segíti a nemzetközi céges együttműködést.
Nagy érdeklődéssel olvastuk javaslatait a beszámolójában.
Igazán lenyűgözött minket.
Azt se felejtsük el, hogy nagyon jó ajánlást kapott
magától Alexandre Légertől.
Az ő halála nagy veszteség a borászvilágnak.
Igen.
Részvétem.
Ugyanakkor
kicsit aggódunk, hogy netán híjával van az álláshoz szükséges tapasztalatnak.
Úgy tűnik, még nincsenek ügyfelei, akiket referenciának tekinthetnénk.
Most indítottam el a cégemet, úgyhogy ön lehet az első ügyfelem, ha akarja.
Hogyne.
De tudnia kell, hogy az együttműködő partnereink
sokkal szívesebben vennének egy idősebb szaktanácsadót.
Lesz próba is, vagy máris távozzak, mert nem vagyok elég öreg?
- Lesz próba, igen, de... - Akkor kérném a próbát.
Köszönöm.
Szeretnénk, ha legjobb tudása szerint beazonosítaná ezt a bort.
Ez a bor az óvilágból van. Bordói.
Javarészt merlot?
Igen, és úgy 15-20%-ban cabernet sauvignon.
Le Puy. 2014.
Nem, 2017.
Cuvée.
Barthélémy.
Tehát Côtes de Franc, Château Le Puy, Barthélémy cuvée, 2017.
A válasz helyes.
De nem írta le a bort.
Azt nem kérte.
Felhívta anyámat. Megkérdezhetem, miért?
Nem kellett volna felhívnia, ha válaszolsz az üzeneteimre.
Igen, de akkor folyton nyaggattál volna.
Joga van tudni, hogy mit csinálsz.
Ennyivel tartozol neki. Nem?
Akkor úgy döntött, hogy segít?
Igen.
De egy feltétellel.
Kér valaki kávét?
Igen.
Jársz valakivel?
Nem.
- És te? - Nem.
Boldog vagyok egyedül.
Nem számítottam erre, de örülök, hogy újra látlak.
Én is.
Szörnyű, amire rákényszeríti a lányát.
Camille-nak nincs önbizalma. Ez tönkre fogja tenni.
Nem, Marianne.
Tudom, hogy nem érted meg őt, de szerette a lányát.
Te ezt szeretetnek hívod?
Csak magával törődött, meg a borával.
Még mindig így gondolsz rá?
Még mindig haragszol. Kimerítő lehet. De...
Alexandre halott, Marianne.
Meghalt.
Ez egy átlagos beteg agya.
És látják itt ezt a piros területet?
Ez az amigdala, az érzelmek góca.
Ebben az esetben a páciens nyugtalan az MRI miatt, és izgul,
ami teljesen normális.
Ezért megkértem, egyen egy darab csokoládét.
Két zóna aktivizálódott.
Az egyik a hippokampusz, ami a memóriaközpont.
Azonosítja az ízt, aztán információt küld az amigdalába,
ami a csokoládét az örömmel társítja.
És most itt van Camille agyának az MRI-je.
Neki is adtam csokoládét.
De két dolgot vettem észre.
Az első, hogy az ön memóriája szokatlanul nagy aktivitást mutat.
A létrejött szinaptikus kapcsolatok száma
az ízlelőfunkció bekapcsolásakor kivételesen nagy.
Soha nem láttam ehhez foghatót.
Fantasztikus!
Ami viszont kevésbé fantasztikus,
az ez.
Látják a piros és lila területet?
Itt az undor keveredik a félelemmel.
Felismerte a csokoládét, és információt küldött az amigdalába,
amit az hevesen elutasított.
Kipróbáltam számos más intenzív ízű étellel,
és pontosan ugyanez lett az eredmény.
Még egy enyhén alkoholos oldatot is adtam,
és akkor...
Bocsánat, ez az egész pontosan mit jelent?
Konkrétan azt, hogy az agya így reagál,
mert trauma érte, amikor fiatalabb volt.
Egy az ízleléshez kapcsolódó trauma.
És valószínűleg az alkoholhoz.
Az egész... érthető valamennyire?
Hogy érthető-e?
Camille apja...
Mondjuk úgy, hogy Camille kórházba került.
Értem.
Tovább vizsgálom a dolgot.
De amit már most el tudok mondani, Camille,
az az, hogy még ha pszichoszomatikus is az állapota,
ez veszélyeztetheti az egészségét.
Sajnos amíg a traumát nem kezelik,
azt javaslom, függessze fel a boros gyakorlást.
Sajnálom.
Clement, belül is.
Holnap korán indulunk.
El akartam búcsúzni.
Oké. Ég veled!
Mi baja van?
Ez bénaság. A milliók kicsúsznak az ujjaid között.
Hálátlan kis csitri.
Már megbocsásson, menjen a picsába.
Mit tud rólam?
Eleget tudok.
Alexandre a barátom volt!
Ja, persze.
Ő nem ismert engem, oké? És magasról szart rám.
Nem, az apád imádott.
Összetört, amikor elmentetek!
Húsz évig felém se nézett, de nagyon össze volt törve, mi?
Igen, számtalanszor próbált elérni, de Marianne megakadályozta!
Amikor kislány voltam, oké. De később?
Kideríthette volna a telefonszámomat, az e-mailemet!
Írtam egy könyvet. Megtalálhatott volna.
És te? Küldtél neki egy e-mailt tíz éve.
Apád elolvastatta velem!
Milyen e-mailt?
Voilà.
„Camille Légertől Alexandre Légernek. 2010. szeptember 6., Párizs.
Sokára vettem rá magam, hogy írjak.
Az elmém tiszta, a jó szándék vezérel,
és nem a düh vagy a neheztelés beszél belőlem.
Jól vagyok, hamarosan 18 éves leszek.”
Ezt nem én írtam.
Ez nem is az én e-mail-címem. Nem értem.
„Több mint fél életemet nélküled töltöttem,
és rájöttem, hogy nem hiányzol.
Egy nap majd valószínűleg megpróbálsz elérni.
Azt mondod, be akarod pótolni az elveszett időt, és még nem túl késő.
De én azt mondom neked,
az elveszett időt sosem lehet bepótolni.
Soha többé nem akarok hallani rólad.
Nem fogom felvenni a hívásaidat, nem válaszolok a leveleidre.
Ami engem illet, nem vagy többé az apám. Camille.”
Olvastam az Alexandre-nak írt e-mailedet.
Amit apámnak küldtél pont a 18. születésnapom előtt.
- Camille. - Anya.
Te holnap elmész innen.
Egyedül. Nélkülem.
Hogy érzed magad?
Valahol a becsapott és a lesújtott között.
Megértem.
Nem szállok ki.
Semmiképp.
Ha nem akarod folytatni, megértem.
Nagy szarban leszek, de megértem.
Camille, még szép, hogy segítek.
De ha nem tudod megkóstolni az alkoholt, hogy boldogulunk?
Egész éjjel ezen agyaltam. Van egy B tervem.
Olvastam, hogy az orrban csaknem 400 szenzor van,
és több mint 100 000 különböző szagot tudunk felismerni.
Százezret!
Lebecsüljük a szaglásunkat, de ha valamit megszagoltunk, nem feledjük el az illatot.
Szóval ha nem tudok bejutni az ajtón, bemegyek az ablakon.
A BOR ORRA
Ebben a dobozban 54 aroma van.
Mindegyik megtalálható a borban.
A gyümölcsös aroma, virág, gyógynövény, pörkölési jegyek, sőt állati jegyek.
Állati?
Mondjuk, ázott kutya?
Nem, inkább vadhús, bőr vagy pézsma.
Oké.
Mehet?
Ez tényleg szükséges?
Ha az ablakon akarsz bemenni, kell a szemkötő.
Ne aggódj, nem fáj.
Mehet?
Körte?
Nem.
Alma.
Nem.
- Egyáltalán gyümölcs? - Nem.
- Ó, baszki. - Camille.
Már el van raktározva a memóriádban.
Csak össze kell kapcsolnod vele.
Raktár.
Rakd rendbe a dolgokat.
Itt bent.
Először kérdezd meg magadtól:
„Ez egy gyümölcs? Virág? Növény?
Fűszeres? Fás? Pörköléses? Ásványos?”
Hozz létre kategóriákat, aztán alkategóriákat,
sőt, al-alkategóriákat, ha szükséges.
Ha mindent rendesen elraktároztál, könnyű lesz újra megtalálni.
Megértetted?
Igen, apu.
Camille? Jól vagy?
Újból meg akarom szagolni.
A helyes kérdéseket tedd fel.
Édes?
Sós?
Keserű?
Umami?
Savanyú?
Vagy ezek keveréke?
Édes,
ám ugyanakkor...
Nem ízlik.
Száraz és érdes. Kemény.
Keserű.
Ez az. Keserű.
Keserédes. Van benne cukor.
Nem gyümölcs, hanem növény.
Édesgyökér.
- Édesgyökér? - Az az.
Még.
Birs?
Aha.
Mandula?
Jázmin?
- Igen. - Fekete ribizli.
Sáfrány.
Méz.
Mogyoró. Pörkölt.
Bőr. Vágott széna.
Pirítós kenyér.
Étcsokoládé.
Fenyő.
És az utolsó.
Zöldpaprika?
Bravó.
Sikerült!
Egy hónap múlva van a házassági évfordulónk.
Szeretnélek elvinni egy jó étterembe. Csak kettőnket.
Meglepetésnek szántam.
De mindig tele van a napirended.
És nem is szereted a meglepetéseket.
Beírom a napirendembe.
Este találkozunk.
Az apja látni kívánja.
Szerinted ez hogy veszi ki magát?
Ha Issei egy idegen vagyonát hajszolja,
mi történik...
A SZÁZAD LEGNAGYOBB ÖRÖKSÉGCSATÁJA
...a mi jó hírünkkel?
Neked nincs örökösöd, Isseit leszámítva.
Beszélek vele.
Nem.
Én beszélek vele.
Na! Most kezdődnek a komoly dolgok.
Ez egy pohárnak megfelelő bort tartalmaz.
Olyan, mint egy palack minta.
Az íz- és szagjellemzők persze ugyanazok.
És ez nekünk fantasztikus.
Képes leszel megszagolni mindenféle borokat.
És mindez neki köszönhető. Camille, ő itt Juliette.
- Nagyon örvendek. - Nagyon örvendek.
Kínai útját kihasználva elment a SIAL kiállításra Sanghajba.
A bortermelők összegyűltek, és adtak neked... Mennyi?
Négyszáz mintát.
Thomas írt egy listát mindenről, ami kell.
Hoztam mindent, amit kértél.
Úgy volt, hogy Juliette-tel megyek,
de lesz még más lehetőség elmennünk.
Persze.
Juliette az értékesítési igazgatónk. Ő exportálja a borunkat világszerte.
Hét nyelven beszél, köztük mandarinul és kantoniul is. Úgyhogy...
Hét nyelven. Az praktikus.
Thomas túloz.
Hat nyelven tudok egész jól.
És az orosszal elboldogulok.
És jól megy?
Thomas azt mondja, hihetetlen az orrod.
Azt nem mondhatnánk.
Túloz. Úgy vagyok, mint te az orosszal, elboldogulok.
Nem, nem, nem. Igazi tehetség.
Hihetetlen az orra. Tényleg.
Alig várom, hogy lássam.
Láthatom?
Klassz!
A legegyszerűbbel kezdünk.
Fajtaborral.
Köszönöm.
Először látványra értékeled a bort.
Fehér felület elé teszed, mint ez a szalvéta.
Megnézed a színét, ami már sugall valamit a koráról.
Ha az árnyalatok a mályvától a bíborig terjednek, azt jelenti, hogy a bor fiatal.
Ha gránátvörös vagy cseresznyepiros, enyhén sárgarépás fénnyel,
a bor a csúcson van.
Hogyha sütőtök- vagy kakaószínű, a bor öreg. Talán túl öreg.
Nos?
Bíbor vagy cseresznyevörös.
Bíbor?
Akkor fiatal bor?
Most tedd fel magadnak a kérdést, milyen élénk a szín.
Ha halvány, az könnyű, lágy bort jelez
hűvös klímáról, rövid kivonatolással.
De ha a szín nagyon élénk, akkor a bor testes,
napsütésben termesztették, vagy hosszan érlelték.
Nem nagyon élénk a színe.
Könnyű bor?
Ha beleszólhatok...
A fajtabornak az az előnye,
hogy megmutatja a termőterület csaknem tiszta leképzését.
Egyetlen szőlőfajtánál
az évjárat specifikus jellemzőinek kiszagolása egyértelműbb.
Könnyebb rámutatni a földrajzi elhelyezkedésre. Nyilvánvalóbb.
Igen. Pontosan. Köszönöm, Juliette.
Igen, köszönöm, Juliette.
És most a szagolás.
Ezt három fázisban csináljuk.
Az egyes az első szagolás.
A bor pihenő állapotában kapod el az aromákat.
Kettő, hagyod lélegezni.
Felébreszted, hogy kibocsáthassa aromáit.
Három, újra megszagolod.
És akkor megüt.
Aromák ugranak rád, melyekről nem sejtetted, hogy ott vannak.
Rajta.
Camille!
Jól vagy?
Nem mozdultál csaknem egy percig, csukva volt a szemed, nem feleltél.
Jól vagy?
Aha.
Láttál valamit?
Semmit, egyáltalán semmit.
Bocs.
Oké, mára elég ennyi.
Na?
Sosem fog sikerülni.
Semmi sem jön át. Nem tudom, hogy az alkoholos pára,
- vagy mi, de... - Az alkoholos pára?
Nagyon régen itt folyt a Rajna.
Akkora ereje volt, hogy sziklákat sodort le az Alpokból,
és szétszórta őket a síkságon.
Aztán a sziklákat lecsiszolta az áramlat, és ez az eredménye.
Tessék. Fogd meg alul.
- Forró. - Persze.
A kövek magukba szívják a nap melegét egész nap,
és éjszaka kiadják a szőlőtőkék lábánál.
Ezeknek a gömbölyű kavicsoknak köszönhető, hogy a borunk olyan, amilyen.
A gyerekkori élményeid miatt leszel rosszul a bortól.
De túl kell látnod az alkoholon, Camille.
A bor, az...
az a föld, az ég, az emberek.
A bor a természet, Camille.
A természet.
Jössz?
- Mit csinálni? - Elmegyünk egy körre.
Azt eldobhatod.
Hová?
Meglátod.
Komoly?
Alexandre azt akarta, hogy megismerd a korlátaidat.
Elkezdett fájni a fejed, vérzett az orrod, kihagyott az emlékezeted.
Emellett végig nem voltak rendben a dolgok a szüleid között.
Marianne erősködött, hogy apád fejezze be, amit veled csinál,
de az apád bosszút akart állni a világon.
Maga tudott erről?
Hogy apám itatott?
Nem, nem, nem, nem. Senki sem tudta.
Csak te meg ő. Nekem sosem említett semmit.
Csak annyit tudok, hogy sosem bántott volna.
Soha.
Nem emlékszem semmire.
Ez a bor ezekből a szőlőkből van.
Ezen a talajon termett.
Szagold meg.
Megtaláltad a domináns aromát?
Nem?
Nem nagy dolog.
Majd megjön.
Valami beugrik.
Most menj, sétálj a tőkék között.
Lélegezz, ízlelj és élvezd.
Menj, sétálj a tőkék között.
Rajta.
Ez a bor abból a szőlőből van, amit az este megkóstoltál.
Próbáld felismerni legalább az egyik aromát.
A domináns aroma az őszibarack.
Thomas, mondd el, mit érzel.
Őszibarack, marcipán, mogyoró,
galagonya, gombák, moha.
- Páfrány. - Páfrány.
Baszki, egy megvan.
A bor, amit Tokióban kóstoltam. Ez volt benne.
Páfrány.
Biztos?
A MACSKÁM BETEG ÁLLATORVOSHOZ KELL MENNEM...
A BERANGER INTERNATIONAL HÍVTA. NEM VÁLT BE.
ÉRKEZETT EGY CSOMAG.
A Casablanca-völgyön végigsöpör a reggeli szellő a Csendes-óceán felől.
Tojáshéj szagát is érzem.
Az altalaj ott tele van mészkővel.
Nagyapa.
Mi ez?
Szőlőskertek talaja szerte a világból.
Egy utazgató barátom küldi őket nekem.
Issei,
adtunk neked időt csavarogni,
de ez a putri a szánalmas ambícióidat tükrözi.
Azt akarom, hogy nyilvánosan bejelentsd,
hogy kiszállsz ebből a „versengésből”.
És zárd le ezt az egészet.
Aztán majd beszélünk a jövődről.
Igen, nagyapa.
2 HÉTTEL KÉSŐBB
Meglepetéspróba?
Kicsit korai.
Thomas azt mondja, hihetetlen sokat fejlődtél.
Kíváncsi vagyok, felismersz-e egy termőterületet
csak szaglás alapján.
Megpróbálod?
Oké.
A színe sötét és élénk, csaknem átlátszatlan.
Jelentős változás.
Hozzávetőleg 20 éves.
A borcseppek nehezek és lassúak.
Napos évjárat.
Délről, vagy legalábbis egy nagyon napos évből.
Meleg és dús bor.
Első szagolás.
Érett erdei gyümölcsök.
Édesgyökér.
Kakaó.
Lélegeztetés.
Bocs, hogy hangosan gondolkozom.
Második szagolás.
Málna és szeder.
Dohány is.
Avar és valami ásvány.
Agyag.
Tüzes, nehéz, erőteljes.
Rioja?
- Nem. - Nem?
Nem.
De figyelj.
Amit sikerült elérned csupán három hét alatt, az egy csoda.
Nem jutok szóhoz.
Csupán a szaglásoddal is jobb vagy, mint a népesség 99%-a.
De ez nem elég.
Egy jó sommelier meg tud különböztetni két olyan bort,
amit csak egy kerítés választ el.
Így sosem fogsz eljutni erre a szintre.
Soha.
Megpróbálhatom újra?
persze.
Megvan?
Burgundi?
Te mondd meg.
Mehet?
Ne nyeld le, jó?
Köpd ki, és öblíts.
Mit láttál?
Úgy éreztem...
Olyan volt, mint a mészkő.
És nagyon hideg volt.
Hát akkor
Burgundi vagy sem?
Igen, nagyon olyan, mint a burgundi, ami a minap volt.
Melyik?
A 95-ös Beaune Clos des Mouches, Maison Drouhintól.
Az az, ugye?
Nem.
Ez nem egy Côte de Beaune. Hanem egy Hautes-Côtes de Beaune.
Jayer-Gilles-birtok.
Nézz rám, ha hozzád beszélek.
Nagy kár.
Majdnem megvolt.
De ahogy már mondtam, a „majdnem” a vesztesek szava.
Apu,
mikor ihatok majd?
Igazából.
Egyszer.
De most még nem.
Még egy kör?
Nem hiszem el. Úgy tudtam! Hát ilyen nincs!
Várj itt. Rögtön jövök.
Mondtam, hogy ne gyere ide, amikor dolgozunk.
„Dolgoztok”? Mi ez a baromság?
Mi az? Mi a gond?
- Csak nyolcéves, Alexandre. - És?
Fáj tőle a feje, és vérzik az orra.
Honnét veszed, hogy ettől?
Persze hogy ettől!
Nem az ő hibája volt.
Végig én tehettem róla.
Egyedül én.
Ne!
Azt a rohadt, ez de jó!
KÉSZÜLT TADASHI AGI/SHU OKIMOTO MANGÁJA ALAPJÁN.
A feliratot fordította: Speier Dávid