У нас знову драма.
Усі були в масках.
На минулому заході всі були фальшиві.
Кханісілє починає лаятися.
виставляти мої справи, справи Даймонда, Енні, Сванкі
на огляд чужим людям.
Ти й Сванкі, пішли ви обоє.
Я дорослий чоловік, маю четверо дітей,
я нікому не дозволю на мене лаятися.
Це не сеанс психотерапії. Нічого нам вказувати.
Ти когось представляєш, то представляй, а нас не чіпай.
Мені такого не треба. Що це?
Ото вже розійшлися.
Енні довірилась Кханісілє щодо її справ зі Сванкі.
Використати це собі на користь, розповісти усім про її справи,
включно з чужими,
думаю, Кхані схибила.
-Хтось мусив це зробити. -Ні.
Я мусила.
Та ну його. Я забираюся.
Я знала, що мою спробу
їх розговорити всі сприймуть як образу з мого боку,
та хтось мусить вийти за рамки.
Це так зухвало й принизливо.
Саме те слово. Принизливо.
Знаєте, що чоловік Енні зробив дитину
їхній банкірці?
Сподіваюся, це неправда.
Це правда. Публічна інформація.
Це не з файлів ЦРУ. Не таємна інформація.
Якого біса?
Тобто...
Я не знаю, чому вірити. Не хочу, щоб це було правдою.
Енні на таке не заслуговує.
Гадаю, це ідеальний момент.
Відійду-но я трохи в бік, нехай самі між собою розбираються.
А мені треба залагодити свою проблему.
Сванкі незадоволений.
Я почувався схоже, коли представляв Бонанг,
а ти, Надя й Енні пішли собі...
-Я хочу перепросити... -Все гаразд.
Ти робив оголошення. Ми хотіли дізнатися в Енні...
-Що трапилося. -Отож.
Знаю, всі думають, що це дивно.
Ми мали зрозуміти... Ти ж не привітався.
-Так. -Що відбувається?
Я говорю з деким телефоном.
Аж дзвонить Енні.
Вона й гадки не мала, що я її чую.
Розмова була про мене.
Те, що я почув від неї —
найжахливіше, що я взагалі колись про себе чув
у своєму житті.
Розумієте, моє серце геть розбите,
бо людина, що мені така близька, рідна,
може отак-от повестися, взятися паплюжити мою репутацію,
-знущатися з моїх почуттів. -І розбити тобі серце.
-Вона розбила тобі серце. -Точно, розбила серце.
Я не можу викинути той голос з голови.
Щоразу як засинаю, чи бачу твоє фото,
щоразу як я чую твоє ім'я, я чую той голос у своїй голові.
-Ви розмовляли? -Ні, не розмовляли.
А збираєтесь?
Я, так би мовити, готовий. Ментально, фізично та духовно.
-Так. -Бо зараз
я просто хочу позбутися цієї завади.
Від того, як вона відреагує, залежить, чи можемо ми знову бути друзями.
Я відчуваю, що саме тоді, коли я це їй висловлю,
віч-на-віч, і відпущу це, —
лише тоді я зможу повністю оговтатися.
ЗІРКОВА МОЛОДЬ АФРИКИ
Я підготував окрему студію, не ту, де працюю зазвичай,
бо має приїхати Енні.
Вона хоче зробити подкаст-роз'яснення
щодо тієї дитини, що нібито з'явиться поза шлюбом Енні.
Якщо говорити чесно, мені вже набридло, що мої ж власні друзі
розпитують мене, наче якісь блогери.
Я зрозуміла, що мені потрібна розмова сам на сам
з кимось, кому я довіряю,
аби спробувати пояснити світові реальну правду.
І після цього я не збираюся більше нічого нікому пояснювати.
Настав час вислухати саму Енні Ідібія.
Зі мною зараз людина, що є мені доброю подругою.
До мене приєдналася Енні Ідібія, ми послухаємо її сторону.
Опиши мені свою сім'ю. У вас семеро дітей.
Я це знаю, бо ситуація в моїй сім'ї дуже схожа.
Я не хочу говорити про твою ситуацію.
Четверо дітей, дві мами й троє татусів.
Яке на вигляд твоє сімейне фото?
У Інносента лише дві жінки.
Ти.
І ще дві інші з п'ятьма дітьми, двоє й троє.
Я зрозумів.
Розумієш, це не те що той чоловік тільки й робив, що заводив дітей.
Як це подають у тих наративах.
Йому дорікають за помилки.
Я б не казала: «Помилки», — так не можна.
Усі наші діти — благословення. Бачив би ти їх.
Не знаю, що гірше: брак інформації, чи неправдива інформація.
І те, й інше вже стало тенденцією,
коли йдеться про сім'ю Ідібія та їхню ситуацію стосовно дітей.
Можливо, є багато чого, що ти хотіла б прояснити зі свого боку.
Та новина про певну банкірку, що ніби чекає дитину.
Як я читала ту статтю, то ж не серйозно,
бо та банкірка вагітніє ще відтоді,
як я народила Олівію.
Новина з'явилася вісім років тому, через два дні після народження Олівії.
Пройшло два роки — знову та ж новина,
так та бухгалтерка й вагітніє, кожні два роки.
Чого я не збагну, так це того, як люди, що читають ті блоги,
не помічають, що ту статтю з 2014 року навіть не редагували.
Люди хочуть вірити поганій статті, вони хочуть вірити в найгірше.
Люди безсердечні.
Приходять і кажуть мені: «Ти ганьбиш жінок».
«Ти виховуєш токсичних дітей».
Та як ви смієте?
Я розумію, вам подобається мене тролити,
але, не чіпайте наших дітей.
Не вплутуйте сюди нікого з них.
Забудьте вже. Йдеться ж не лише про мене та того чоловіка.
Йдеться про сімох дітей. Думайте, що кажете.
Думайте, що пишете.
Вони думають, що дошкуляють Енні, гадають, що й Інносентові.
А як щодо наших дітей, їхніх щоденних відносин?
Бо вони ж усе це щодня читають, вони ж підлітки.
Це зрозуміє будь-хто, кому довелося пережити такі випробування,
як довелося Енні,
постійні знущання в соцмережах,
а тепер — навіть від друзів,
бо її єдиний гріх — любов до своїх дітей, хіба ні?
Дайте вже жінці спокій.
Я більше не можу, я втомилася.
Несила таке читати про своїх дітей.
Не можу.
Тільки не знову.
Не можу.
Вибач, не ображайся.
Все нормально. Це ж твоє життя.
Вони не розуміють.
Вплутують дітей. Розумієш?
Вони вже вміють читати.
Досить дорослі, щоб читати, але...
Це так виснажує, а вони не розуміють.
Привіт.
О, привіт. Ось і ти.
Перед зустріччю з Анділє я хвилювалася
через все те, що сталося.
Не знала, чого чекати.
Ця розмова між Зарі та мною потрібна,
щоб ми могли визначити, куди рухатися далі,
ким ми є поза цією моєю закоханістю.
Я так кажу, бо ясно ж, що вона лише з одного боку.
Минулий рік видався сумбурним.
Кхані надумала нам вичитувати,
мовляв, порушуємо єдність групи, бо проводимо час разом...
І цим не скінчилося.
Сванкі буквально мене відтягує, коли я розмовляю з тобою біля бару.
Я мало не впала. Ще й Голий влазить: «Гей, це треба припинити».
Що таке? Ми ж просто розмовляли.
Нам і говорити вже не можна? Як друзям.
Між мною та Анділє, безсумнівно, щось є,
навіть якщо я його уникаю.
Не знаю, як пояснити.
Даймонд певним чином дратується через наші з тобою стосунки.
Чому він проти цієї близькості?
Бо вважає мене своїм братом.
-Ми з ним близькі. -Ні, в тобі він бачить себе.
Впізнає в тобі себе.
-Про що ти? -Ви — гравці.
-Справжнісінькі. -Невже?
Ото ж бо!
Він не думає, що насправді ти хочеш...
Він щодо мене кращої думки.
Коли він зі мною, розмова інша.
Знаючи його історію, усі ті мами його дітей,
я певним чином відчуваю, що він та Даймонд в одній WhatsApp-групі.
Ти чудовий, але ж... Не знаю, просто
це всіх бентежить.
Згоден. Знаєш, саме тому й розумію, що маю відступитися,
бо...
Увійшов Даймонд — твій світ зупинився.
Це не тому, що так сказав Сванкі, чи так сказав Голий,
-бо ти це кажеш. -Він же батько моїх дітей.
Як я в одній кімнати з Даймондом,
біля нього мені безпечно.
Йому безпечно поруч зі мною.
Бо я довіряю йому, а він довіряє мені.
Можу покласти голову на плече, покласти руку.
Я в безпеці.
Що ти відчуваєш, коли він зустрічається з іншими?
Для мене це не проблема. Я б ніколи з цього приводу
не дратувалася.
-Може, саме починає... -З Фантаною?
-З Фантаною, або з Бонанг. -Цілком можливо.
Я бачу, що з Фантаною щось таки є. Даймонд завжди полює. Він мисливець.
Даймонд зателефонував і запросив мене до себе додому.
І, звісно,
я так вдяглася, знаєте,
щоб трохи його подражнити.
-Фантано. -Привіт.
Яка гарна.
Не хочу називати це побаченням,
але мета на сьогодні — краще її взнати.
Еге ж.
Як цокаємося, слід дивитися мені в очі.
Гаразд, дивлюся.
Будьмо.
Фантано.
Даймонд дуже привабливий сексуально.
Гадаю, ми обоє такі.
Деякі люди просто такі від природи, так.
У нас із Даймондом це від природи.
Ти завжди фліртуєш.
Я думала, я така, та де мені до тебе.
Ні, це ніби...
-Хіба ви не одружені? -Ми із Зарі?
Так. Я думала, ви одружені, тому й, ну...
-Ні. Вона матір моїх дітей. -Це логічно.
Вона хоче третю дитину,
але щоб це було... Як це називається?
Сурогатна матір? Коли це інша жінка?
-Коли виношує інша... Ясно. -Еге ж.
-Але ж... Та нехай, я не знаю... -Що?
Не складається. Вона закохана в іншого,
але хоче дитину від тебе.
Не хоче, щоб ти мав стосунки,
щоб був для неї доступний 24/7,
а от їй можна бути з іншим. Так не чесно.
Я знаю.
Почуваюся, ніби замкнений.
Коли Зарі поруч, він, схоже, боїться
говорити до інших жінок, чи робити що хочеться.
Наче він зобов'язаний весь час бути біля неї.
Те, що хтось є мамою твоїх дітей,
не означає, що не можна жити далі.
Ти давно займалася любов'ю?
Давненько не була ні в кого вдома,
як-от зараз.
Знаєш, а я скоро поїду.
-Буду... -Куди їдеш?
Знову в турне.
Дай мені руки.
І я...
Ти завжди будеш у моїй голові.
-Справді? -Звісно.
Навіть, якщо там троє інших, я — номер один?
-Я ж так і сказав. -Гаразд, круто.
Будеш моєю найулюбленішою.
Ага, знаю. Мушу.
Якось так...
Дозволь тебе поцілувати.
Поки не поїхав. Добре.
Я вважав себе майстром цілуватися. До поцілунку з Фантаною.
Вона мене не цілувала, вона мене їла.
Найкращий поцілунок.
Я сумуватиму.
Наскільки вже я матеріалістка,
але це вперше, коли скажу, що хтось мені насправді сподобався.
Попри його прикраси, що він суперзірка,
мені справді подобається компанія Даймонда. Так.
Ти така сексуальна.
Дякую.
-Ходімо нагору. -Хочеш піти нагору?
-Дозволь, я проведу. -Так.
Ми одне одному подобаємося. Це видно.
Вона класна, гадаю, нам із нею
буде нескладно порозумітися.
Вона любить все робити свідомо,
і знає, як когось звабити.
Я нею приголомшений.
Так не схоже на Платнумза.
Як завжди, у новинах повно скандалів,
та сьогодні я почуваюся добре.
Приїде Інносент з дівчатками,
Ізабель та Олівією. Вони вже їдуть.
Доньки,
Олівія й Ізабель, дуже скучили за матусею. Я теж.
Їй зараз дуже тяжко, через усю ту маячню в інтернеті,
тож, гадаю, вона буде рада побачити деякі з улюблених облич, як-от наші.
Розважмося ж з рідними.
Обидві мої донечки тут. Діточки приїхали!
Мій світ обертається навколо цих дівчаток.
Привіт!
Не збий мене з ніг!
Господи! Гаразд. Олівіє, ти вже більша за мене.
-Як ти? -Все гаразд.
А ти тут як?
І вони тут з моїм хлопцем.
Це потрійна радість.
Ми поїдемо за тобою.
Вночі я таки своє отримаю. Це вже точно!
Я люблю добре провести час на сонечку, от і подумав:
«Запрошу-но я хлопців трохи пограти».
Без дівчат. Сьогодні драма не потрібна.
Ще ходите на психотерапію?
Нам поки не треба. Вистачає сексу.
Пеніс з усім розбереться, ясно?
Обов'язково про нього?
Ми ж у баскетбол будемо грати. Спорт Трістана Томпсона.
Як у стосунках все добре,
чорт, гадаю, що й ерекція почастішала.
Оце і є наша терапія.
Хто ще буде?
Гадаю, Сванкі, та він приїде пізніше,
а оскільки з Луїсом ми всі ще не надто знайомі, він теж буде.
Це добре. Я його майже не бачив.
Бо саме горлав на декого, наче той...
Я не горлав, я декого виправляв.
Зазвичай так не виправляють.
Але зазвичай при мені на Енні й не накидається весь світ.
-Як справи? -Як ся маєте,
-друзяки? -Як ти? Радий бачити.
Я прийшов надерти вам дупи.
Побачимо, що ти вмієш. Бо я з цим не надто вправний.
Нащо нас сюди звав, як не вмієш грати?
Коли я бачив їх минулого разу, Анділє зірвався й горлав на Кхані.
Мусимо повернутися до моменту, коли я прийшов до Кхані на захід.
Якщо чесно, Анділє, я почувався, ніби ти вкрав мою мить.
Було якось... Ні, це правда.
Гадаю, Луїсові варто трохи подорослішати й позбутися дріб'язковості.
Він тут чи не хвилину, а вже до всіх чіпляється.
-Вважаєш, що я вкрав твою мить? -Вкрав.
-Я не хотів. -Гаразд, добре.
Я тоді мусив вчинити саме так.
Ти так кричав, я аж злякався.
Подумав: «Так, зараз цей хлопець когось відлупцює».
Ага, він — немов наш маленький супергерой,
хіба що плаща бракує.
Погляньте-но! Це ж СВ. Це Сванкі.
А щоб мене! Без Сванкі немає стилю. Бог моди за роботою.
Але ж ти справжній! Лише погляньте!
Боже мій! Прибуває Сванкі, вбраний у стилі «Париж зустрічає Нігерію
в Лесото».
Нащо кому ковдра на грі у баскетбол?
Ви, хлопці, грайте. Я поки відсапаюся.
Мені хочеться посидіти збоку, бо мені потрібна позитивна енергія.
Як-от просто...
Я хотіла влаштувати щось лише для дівчат,
аби подивитися, які вони насправді,
без своїх хлопців,
чи коли вони між собою не сваряться.
Чорт.
-Привіт! Як справи? -Привіт! Все добре.
Дякую, що прийшла. Така гарна.
Отже, Фанта запросила нас на захід.
Як на мене, збирати всіх разом ще ранувато, та нехай.
-Я що, перша прийшла? -Еге ж.
Хвилюєшся?
Трохи, я ж насправді ще не надто добре вас усіх знаю.
Кого бачила з минулого разу?
Даймонда. Зустрічалися в студії.
-О, так. Як пройшло? -Добре.
Ясно. А що з обличчям?
-Все добре. -Твої емоції в тебе на обличчі.
Що було в студії?
-Та не соромся. -Я й не думала.
То щось було?
Він почав, я підхопила, ага.
Що він зробив. Розкажи.
Побачення було в нього вдома, тож не знаю.
Подруго, ти там ночувала?
Ні. Ніколи. Я не...
Я просто спитала. Бо хтозна.
Чи ночувала я у Даймонда?
Не думаю, що мушу їй казати так чи ні.
Це запитання ми просто пропустимо.
Гадаю, ви поладнаєте.
Тільки не знаю, як відреагує Зарі.
Її, здається, бува «накриває», тож будь обережною.
-Це так... -Тітонько, годі!
Тітонько!
Твій час сплив, тепер моя черга.
Ох, чорт, ні, дівчинко,
можеш втрапити в халепу із Зарі.
Думаю, це може стати проблемою.
Маю ще дізнатися, що це за Фантана така, я про неї не чула.
Подивимося, що там і як.
Я у групі новенька.
Просто хочу побачити, як воно в них,
тож моя позиція: «Я поспостерігаю».
Бо, схоже,
щось таки назріває.
Дівчата! Заходьте.
Вітаю в...
Боже мій!
-Чому тут оголений чоловік? -Будемо його малювати.
Одягнися!
І ми бачимо напівоголеного чоловіка, що тримає фрукти
у зоні паху.
Ви ж мені так стосунки зруйнуєте.
Причандали чужого чоловіка мені нецікаві,
та це не завадить мені виграти це змагання.
Знаю: жодна малювати не вміє.
Це видно по очах, вони налякані, а я з цим упораюся.
Боже, як захопливо. Це так на тебе схоже, Фанто.
Має бути чоловік, яйця назовні.
Мені хотілося вигадати щось, щоб усім було цікаво,
звісно, це чоловік, тож, так.
Фантано, ніби ж ти тут хазяйка.
-То чому я маю... -Хвилинку, зараз.
-Дякую. -Я сьогодні тут ніби на підхваті.
Повір, треба мати помічницю, щоб таке робила.
Дякую, дівчата.
Зарі робить те, що вміє дуже добре:
вдає, що вона ніби така вся хороша.
Оскільки це мій захід, то мушу бути милою та дружньою,
тож я, знаєте, просто перетерплюю цю ситуацію.
Дівчата, а де Енні?
Де Енні?
-Мені здалося, ви помирилися. -Помирилися?
-Ви не помирилися? -Ні!
Через що ви сваритеся? Завжди ці сварки.
Я з Енні не сварюся. Просто не розмовляємо.
Енні й Зарі, вони обидві дуже... в обох повно енергії,
що наразі не синхронізується.
Та ну, вона — не принцеса Діана, тож я переживу.
Вона навіть не Бейонсе.
До того ж, я — Зарі, Леді-бос, все нормально.
Схоже, між ними усіма багато чого відбувається.
Воно все потроху накопичувалося,
та ось-ось вирветься на поверхню, і це буде... гучно.
-Ми вчитимемось малювати... -Член.
оголеного чоловіка.
-Банани. -Знімай труси.
Ні.
Тему бананів, безумовно, розкрито.
Так.
Це було неймовірно, так. Вона не закінчила.
Ну, цікавий вид.
Так, чудовий спосіб провести час вдень.
Тож як ти почувався, коли ти заходиш, а Кхані, твоя знайома,
порпається в чужих справах, це по-перше,
-по-друге, — лається на нас. -Не починай.
Я... Гаразд, Кхані сказала, аби я...
-Був готовий? -Ні, аж ніяк...
Вона сказала: «Приходь, треба сказати тост».
Бог свідок, я ніч не спав, писав.
Бо йду ж знайомитися з друзями Кхані, а там: «Бум! Хрясь!»
Бабах!
А тост пам'ятаєш?
Кхані Мбау, ти вражала, коли про світських дів ще не було.
До тебе прислухалися ще до початку ери інфлюенсерів.
Ти сліпуче сяяла до появи інстаграму й твітера.
Ти — оригінал.
Вип'ємо за королеву шику!
То був не тост.
Будьмо.
Мені це видалося...
ніби віршик у дитсадочку.
Але, ну, та нехай.
Врешті-решт він все ж сказав свій тост, то й добре.
Фантана почувалася дуже незручно. Вона хотіла піти,
ми щойно познайомилися, і вона...
Ні, то я...
Ти хотів піти разом з Фантаною?
Хотів довести її до машини, може — довезти до готелю, чи ще куди,
просто аби бути певним, що вона зручно вмоститься, що все добре.
-Друже, обережніше. -Я джентльмен.
-Джентльмен, це проста ввічливість. -Обережно.
Фантані подобається, те що їй подобається
в її 25 років, а Луїс має їсти більше арахісу,
багато бананів та багато авокадо.
Може, як я думаю, хоч так він природним шляхом
досягне одного з Фантаною рівня.
Вона рекламує новий сингл у ПАР.
Тому й співпрацює з Голим.
Це єдине, що їх поєднує. Мало би бути.
-А ти... -Ти ж одружений, так?
Ні, я неодружений.
Двічі пробував. Не спрацювало, обидва рази.
Дякую тобі, Анділє, що швиденько ввів Луїса в курс подій.
Щодо швидкості, то було ще й швидко.
Ота штука, одруження, це не для всіх.
Як-от не для мене.
-Так, мені вже пора. -Чому так?
Мушу працювати. Отож.
Найкращі!
-Я пішов. -Закиньмо їм ще раз!
Захід йде добре. Тобто, гладко.
Думаю, це малювання оголеного хлопця подіяло заспокійливо,
надало іншу енергетику.
Ніхто не перевірить, як там Енні?
Гадаю, варто б перевірити.
-Кхані. -Що?
Зателефонуй. Вона ж твоя найкраща подруга.
Хіба я Енні за няньку?
Зараз клопіт Енні — Сванкі. Така драма.
Ви розділені від самого початку.
Тебе це не стосується.
Гаразд, що робитимемо тепер?
Фантана змусила всіх почуватися незручно.
Хтозна, чого вона сьорбнула, або, може, ще що вжила.
Дитинко...
-Привіт, Енні. -Привіт.
-Ого. -Привіт, Разз.
Боже мій!
О боже, що поміж нас робить оголений чоловік?
І поки я йшла до свого місця,
зліва від мене — Зарі,
наші з нею погляди знову схрестилися.
-Привіт. -Привіт.
Гаразд, це вже щось.
Справді мило.
Це чудово, що б це не було. Я рада. Дякую.
Нехай ось так і буде.
Тобто, залагодьте це й живімо далі,
бо тут вже нова драма з вух лізе,
а ви ще з якоюсь старою не розібралися.
Нам треба пояснити, що малюємо, бо...
-Ага. -Покажи-розкажи?
Так.
Я намагалася його намалювати. Не знаю, чи видно.
Ти себе бачиш? Обличчя не вмістилося.
Отакої!
Геть не те намалювала.
Отже, я хочу краще з усіх вас взнати.
Розкажіть, що вам найбільше подобається в кожній з присутніх.
Та ні, подружко. На це я не маю часу.
Раптом усі заходилися малювати, напружено й серйозно.
Не розумію, чому жінкам так важко відкрито хвалити одна одну.
Має ж вам щось одній у одній подобатися.
Я не можу сказати нічого приємного про жодну з вас.
Ого.
Ні, про розпусність не йдеться.
Схоже, всі чекають на конфлікт між мною та Надею,
але я не маю жодного бажання з нею розмовляти.
Гадаю, вона ясно показала своє ставлення ще першого дня,
а окрім того, не думаю, що нам є про що говорити.
Чорт, я таки мала рацію, ви одна одну не любите.
Фантано, вгамуйся.
Ми любимо одна одну. Просто поміж собою ми щирі.
У групі моїх нових подруг є ще хтось без пари?
Зрозуміло. Все, що тебе цікавить — це всіх перешпекати.
Настільки хтивих я ще не бачив.
Луїс гарячий немов уся пустеля Наміб.
Якщо запрошу Надю...
Надю? Надя в стосунках. У неї є хлопець.
Я просто намагаюсь подружитися.
Тебе треба тримати на прив'язі.
Еге ж, бо всі вже зайняті.
Ти казав, Бонанг у стосунках.
-Тепер Бонанг. -Ні, просто спитав. Я не...
Зосередься на одній.
Щодо останньої зустрічі з Бонанг,
вона прилетіла на один з моїх заходів у Намібії,
а я забув забронювати готель.
Був Тиждень моди, готелі забиті.
Вона й поїхала, полетіла назад.
А чого ти чекав? Це ж Королева Бі.
І ти забув забронювати королеві номер?
-То ж була не її провина. -Геть не її.
-Це ти був винний... -То була моя вина.
Як запрошуєш когось, ти за них відповідальний.
Моя відповідальність.
Я перепросив. Вона була, звісно, права. На всі сто відсотків.
Тому...
-Ти мусиш перепросити. -Саме так.
Мій перший захід,
І той випадок з номером для Бонанг —
чи не найганебніше, що зі мною ставалося.
Тому я дуже сподіваюся, що випаде можливість з нею зустрітися
та ще раз перепросити.
Залишилося 35 секунд.
-Це для тебе. -Геть не хлопець.
Я знаю. Ми ж тут не для цього, так?
Ну, перемогла Надя, тож...
Дякую.
Гаразд.
Нам з Фантаною треба сісти й побалакати,
хочу, аби вона мені розповіла, що саме я пропустила.
Бо мені здається, щось змінилося. Що в неї на умі?
Що це за...
між нею й маленькою Зарі?
-Що це всі притихли? -Ага.
Ще й Надя сьогодні така привітна.
Минулого разу, всі були такі...
Набундючені.
-А сьогодні: «О, Бі». Боже мій... -«О, я тебе люблю».
Я ж-бо навмисне така: «Скажіть-но щось хороше про...»
Еге ж. Ні, вони б не змогли.
Думаю, вони одна одну не люблять.
-У мене й власні справи є. -Як-от Даймонд Платнумз?
-Стривай, звідки ти... -То що в тебе з Даймондом?
Боже мій.
Ми були в студії, а потім
він запросив на побачення в нього вдома.
І ми цілувалися.
Ні!
Гаразд.
То й нехай собі.
Чому б і ні?
Я намагалася встояти. Сванкі ж попереджав,
а він добре знає Даймонда, вони ж близькі...
-І що ж може трапитися? -Нічого.
Моні хочеться поговорити із Зарі.
Їй це точно не сподобається.
Розлад.
Еге ж, я знову в Йобурзі.
У ПАР мене завжди любили.
Сьогодні я зустрінуся з хлопцями,
та сподіваюся, що всі поважатимуть кордони
й не перетинатимуть межу.
-Привіт. -Такий крутий, що його прозвали двічі.
- 2Baba! -Пасторе!
Отче Анділє!
Я не з тих, хто пхає носа у чужі справи,
та здається, зараз ця людина на власній шкурі відчуває, як воно
бути тим поганим чоловіком, чи батьком, з анекдотів.
Мої діти, старшій десять — одинадцять,
хоч і чують дещо, але в соцмережах не сидять.
А твоїй шістнадцять.
-Вони все бачать. -Отож.
Це колись можна було тримати дітей подалі від...
проблем, правди, ось у чому річ.
Вони мають знати, щоб бути ментально готовими, розумієш?
-Ми виросли в... -Це єдине, що можна вдіяти, —
сказати правду, аби знали, що і як.
Ну от яку межу люди ще не перейшли?
Я теж людина, та іноді такі речі завдають болю.
Маю надію, твоя сім'я така ж сильна як ти.
-Саме так. -Бо саме там зараз...
Саме так, це єдине місце,
особливо для дітей.
Я вважаю, люди, що раз по раз здіймають тему інших дітей,
що я маю.
Як на мене, ті люди потребують допомоги, розумієте?
Люди злі, друже.
Вони патякають, просто-от беруть і патякають.
І впоратися з цим здатен не кожний.
Ось що мене іноді злить.
Не можу дочекатися дізнатись новини,
взнати, як 2Baba останнім часом.
Бізнес зростає? Як сім'я?
Ми знаємо, що сім'я зростає.
Нібито.
-Привіт. Як справи? -Голий!
-Як ти? -Брате. Давно не бачилися.
Джексон заповів тобі свої штани...
Саме так!
Він сказав: «Майкл Джексон».
Схоже, Голий зараз відчуває наслідки
стосунків з молодшою за себе. Гадаю, одяг — її робота.
Це смішно. Навіщо дорослому дядькові напинати шкіряні штани?
Востаннє я з ними бачився на грі в баскетбол.
І не певен щодо їхнього ставлення.
Та сьогодні маю надію
подружитися з легендарним 2Baba, 2Face Інносентом Ідібія.
Сорочки за розміром не знайшлося?
Ну що за людина?
Сьогодні Анділє — поліція моди?
-Як справи? -Це ось 2Baba.
-Луїс. -Пане Ідібія, це Луїс.
-Радий знайомству. -І я радий, брате.
Мої перші враження
щодо Луї —
він щосили намагається увійти в компанію.
Та я хочу бачити його справжнього.
-Вони ж тебе ще не зіпсували? -Ні.
-Ось він. -Вони ще ті поганці.
Інносенте, знаєш же: я найспокійніший
з усіх вас.
-Луїсе, розкажи нам про себе. -Я одинак.
Проте я дуже хочу створити сім'ю.
Я сказав собі, що як мені стукне 30, хочу мати принаймні першу дитину.
Байдуже, чи буде з нами її матір,
чи без матері — лише я та моя дитина, я не проти.
-Це правда! Я готовий ростити свою дитину. -Дуже добре, що ти вже налаштувався.
Мені було б зручно укласти з кимось угоду
щодо яйцеклітин.
Знайшли сурогатну матір і розійшлися.
Я хочу дитину, а стосунків не хочу.
Купив би яйцеклітини, взяв сурогатну маму.
Звучить гарно, коли ти це так кажеш,
але ж це... Не хочу казати, що егоїстично,
але хіба ти не хотів мати і тата, і маму?
Як дитина, що походить із сім'ї, у якій стосунки
між матір'ю та батьком не склалися,
можу сказати, що понад усе я хотів бути з обома своїми батьками.
Мій час спливає, тож...
У чоловіків так не буває.
Я лише кажу, не треба цього планувати.
Але я таки планую.
Бо в моєму житті все структуровано.
Ти плануєш бути батьком-одинаком?
Не думаю, що Луїс добре це обміркував.
Луїс гадає, що він — Вілл Сміт у «Гонитві за щастям»,
де є лише він та його син, і все так мило.
У моєму плані є таке: «Заявити, що хочу дитину,
-тож усі охочі...» -І були пропозиції?
-Вони не влаштували, просто... -Що не так з кандидатками?
Потрібні хороші гени.
Хороші гени?
Так, тобто...
Коли пишуть у ПП, що зацікавлені в донорстві яйцеклітин,
я переглядаю їхні профілі, щоб дізнатися, які вони.
Ти часом не любиш випити, може, забагато лаєшся?
Усе це відіграє роль у тому, якою може бути дитина.
От чорт.
Я хочу дитину.
Неймовірно.
Знаєте, я люблю розслабитися.
Тож сьогодні я запросив Бонанг і Фантану
на побачення-відпочинок.
Ти казала Сванкі про інтрижку з Даймондом?
-Сванкі мене сваритиме. -Чому?
-Бо попереджав. -Справді?
Тобто, чого б це?
Вони ж із Даймондом друзі. Знає, яку Даймонд має вдачу,
гадаю, не хотів, щоб щось сталося.
Не хоче, щоб я втрапила в халепу.
Не схоже, що вона може тримати щось у таємниці,
тож я просто помовчу, поки сама не схоче розповісти Сванкі.
-Перепрошуємо. -Сванкі...
-Привіт. -Стривай, що?
Сванкі вірний собі: суцільний шик.
Він знає, що я полюбляю шампанське,
і масаж.
Я дуже рада побути якийсь час поза групою.
То що поробляли?
-Фантана цілувалася з Даймондом. -Що?
По-перше...
-Ти це знав? -Не знав.
Боже, як це...
Отакої. Фантано, вибач.
От що я вмію, то це зберігати чужі таємниці.
-То ти цілувалася? -Ні, ми не...
Ви цілувалися на тій вечірці?
-Ні, у нього вдома. -У нього вдома?
-Що на тобі було з одягу? -Майже нічого.
Не сказав би, що я розчарований. Даймонд уміє вмовляти,
чогось такого й чекав.
А мені подобається.
Тобі — так, а йому...
-Йому не подобається. -Як прийде заплакана,
то й тобі перестане подобатися.
Знадобиться психотерапія, усяке таке.
Фантана вже усвідомлює, вона знає,
що той хлоп — гравець, що надії немає.
Вона не думає: «О, ми з Даймондом,
зробимо пісню, одружимося, діти підуть, будемо
жити довго й щасливо». Ні.
Тож у Луїса з тобою немає шансів?
-Ні. -У кого?
У нас з'явився новий друг, Луїс
-Справді? -Так.
-Хлопець? -Еге ж.
-Звідки він? -З Намібії.
Казав, що ви вже зустрічалися.
Ти літала до певної країни.
-До Намібії? -Якийсь захід.
Не знаю, що за Луїс такий,
але пам'ятаю усі поїздки до Намібії,
бо, коли я там буваю, то гарно проводжу час.
Як він казав,
запросив Бонанг на захід, мала бути ведучою, щось таке.
Як я зрозумів, ти йдеш на рецепцію, бо хотіла, щоб у номері були квіти,
а їх там немає. То ж ти: «Я повертаюся додому».
Хто цей намібієць, що приїхав у мою країну й бреше?
Треба зустрітися.
Це все на мене зовсім не схоже. Я ж дуже професійна.
Для мене на першому місці завжди робота й гроші.
Я була в Намібії лише раз, вела церемонію нагородження.
-А потім? -Поїхала додому.
Він казав, що надіслав імейл з вибаченнями.
Ну, він брехун.
Хіба що я забула, але я... Ні.
Ні.
Луїс. Я загуглю.
-Ага, пошукай. -«Луїс, Намібія».
Луїс, Намібія. «Луїс», через...
Ми не знаємо.
Шукаю Луїса в гуглі, та нічого не згадую.
Тобто, пане з Намібії, ти про мене брешеш.
Не випробуй мене.
Бо приб'ю.
Підписався на мене.
-Це переслідування. -Чому ні?
Схоже, Луїс надто драматизував ситуацію,
коли розповідав Сванкі.
Не знаю, як потрапить Бонанг на очі, краще б тікав.
Луїс бреше, ледь увійшовши до групи.
Я розберуся.
Я точно з ним розберуся.
Ні-ні.
Дарма той Луїс збрехав!
Тепер у нас проблема, це ж мій особистий простір.
Це мої друзі, моє життя.
Хоче сварки, буде йому сварка з жінкою.
Переклад субтитрів: Сергій Білай