Ми біля Гартбіспортської греблі в Північно-Західній провінції, моїй
рідній провінції.
Я запросила Енні до себе на човен,
знаєте, просто день на сонечку.
-Привіт! -Привіт!
Я люблю Бонанг, і сьогодні я з нею зустрінуся, вона сказала,
що їй є що мені розповісти.
Кілька днів тому я сказала мамі:
«Просто хочу тихенько посидіти з Енні».
Сьогодні
важливий день, бо треба ж працювати
над зв'язками з людьми,
просто відокремитися від групи,
аби зрозуміти динаміку в групі.
Можливо, я справді дізнаюся,
що є першопричиною цієї несподіваної
сварки між Сванкі та Енні.
Мене дуже турбує,
що ви зі Сванкі не розмовляєте, а я хочу, я йому так і сказала,
-щоб ми всі ладнали. -Еге ж.
Після мого повернення до Йоганнесбурга всі мої друзі,
усі про одне: «Ти та Сванкі».
Гадаєш, між вами все буде добре?
Можна сподіватися.
Є такі, що кажуть: «Ой, друзі, та помиріться вже».
Та ясно, що це — роздмухування.
Підкидають дрова, щоб спалити весь будинок.
Але я подумала,
що вона досить розважлива,
вона не буде упередженою.
-Не знаю, ти готова вислухати? -Так.
Я ні з ким про це не говорила.
Гадаю, він також.
Та те, що він зробив, не знаю, це просто розбило мені серце.
-Розумію. -Річ не в тім, що він сказав.
-Він щось таке зробив. -Зробив.
Сванкі мене зрадив.
Я дещо планувала.
Зателефонувала, запросила його до себе додому.
Ми про це говорили всю ніч.
Кажу: «Запросімо наших друзів звідси».
Гарно провели б час, усі відсвяткували б наш успіх.
«Збирай усіх, зробімо це, Сванкі.
Приймімо їх у Лагосі».
Сванкі такий: «Ну...»
І я не брешу.
Сванкі мені сказав:
«Не думаю, що нам слід це робити, Енні.
Зараз не найкращий час для святкування».
А в четвер увечері, 17-го березня...
-Ага. -Я бачу фото Сванкі
із Зарі.
-«Чорна вечеря»? Та вечірка? -Увечері четверга.
-У Лагосі? -Там.
І він не прислав тобі запрошення?
Що?
Тож не знаю, як Сванкі, що таке вчинив, спиться вночі.
Усе, про що я йому казала,
усе, що я казала, що хочу зробити,
Сванкі просто взяв і зробив сам.
Але в чому причина?
Від розмов і спілкування — до ігнорування.
Щось мало статися.
Те, що Енні не було на вечірці, чи те, що Сванкі її не запросив,
означає, що щось таки сталося.
Але вона мені не каже.
Тож тут все глибше, ніж всі зараз розповідають.
Найгірше було на вечірці в Даймонда.
До твого приходу ми всі були за столом.
-Так, і... -І заходить цей тип,
він підходив до кожного.
Я сиділа в кінці.
Окрім тебе?
Просто розвернувся, наче мене немає.
На тій вечірці повз нас проходили, та не бачили.
Може, ми були невидимками.
ЗІРКОВА МОЛОДЬ АФРИКИ
-Це місце таке гарне? -Воно дуже гарне.
-Я його люблю. -Тут розкішно, так?
-Чому Надя мене сюди позвала? -Привіт.
Я вирішила запросити Кхані, Кейлі та Сванкі
у цей відпадний ресторан, що ще й не відкрився.
-Перепрошую, це ніби... -Поглянь, хто за тобою!
-То це моя пара? -Вітаю. Як справи?
Щоб поділитися новинами та дізнатися,
хто ще не чув свіжих пліток.
-Тож як там Фантанина подія? -Ні.
Я рада, що Зарі та Енні дійсно розмовляли.
-Мило. -А вони розмовляли?
Маю надію, що мої подруги
дійсно зробили крок назустріч одна одній.
Бо гадаю, що Зарі з Енні насправді можуть дружити краще,
ніж Енні та я.
Бонанг прислала запрошення сходити до якогось милого місця,
може, трохи краще познайомитися.
Ото я здивувалася. Вгадайте, чого?
-Ой, хто тут! -Про вовка промовка...
Якщо чесно, побачити Зарі було шоком.
Шкода, що Бонанг мене не попередила.
Ще тогоріч ніщо в світі не змусило б мене
бути з нею в одному місці.
Тобто, це, ну, на краще.
Ми ж дорослі жінки.
Але побачимо.
Отак-от!
За що вип'ємо?
За нову дружбу.
Я тільки «за».
-Нехай минуле мине. -Підтримую.
Трохи вип'єш?
-Не зараз. Я змерзла. -Усе добре?
Ти що, вагітна?
-Сподіваюсь, що ні. -Ні!
Я не хочу пити, бо бажаю бачити очі Зарі ось так.
Не віриться, що Зарі чогось не втне.
Не хочу, бо я хильну шампанського,
вона скаже щось, що мене засмутить. Ні!
Ніякої випивки. Кажеш, я вагітна? Нехай.
Ти, бачу, не надто переймаєшся, що Енні та Сванкі не розмовляють.
Нам потрібна злагода.
Тому й хочу, аби ви зі Сванкі порозумілися.
-Еге ж. Як щодо цього? -Скоро з ним зустрінуся, то й...
-Вам треба поговорити. -побачу...
Ти йому писала? А він тобі?
-Хоч переписуєтеся? -НІ.
Була голосова нотатка.
Ого, І що сказав?
Я до неї звернувся, бо
-всі ж бачили новини онлайн. -Звісно.
Бо для мене стосунки дуже важливі,
я точно знаю, що потрібно близьким мені людям,
будь-якої миті,
як моїм друзям.
Якщо я знаю, що в тебе щось трапилося, я з тобою.
Аж поки це не скінчиться.
Я не можу нормально жити, ніби все добре,
коли знаю, що щось таке в цей час може відбуватися з моїм другом.
-Ми ж не мусимо дружити. -Отож.
Можна ж бути ввічливими, займатися своїми справами.
Як-от зараз, я хочу знати, чи у вас все гаразд.
Правда це, чи ні, мені однаково, я не проти.
Та якщо у вас все гаразд, це добре.
У неї не все добре.
-Вона не відповіла. -Щось не так.
Аж досі?
Ні, мовчить.
-Досі? -Чому?
Ні, не відповіла.
Та голосова нотатка мене розчарувала.
Голос звучав, ніби: «Чому це ти зі мною не розмовляєш?»
-Слухайте. -Привіт, Енні.
Я до тебе звертаюся, бо...
Мені дуже треба з тобою побачитися і нам треба поговорити.
Але це — фальш, я добре його знаю.
Таке повідомлення не може бути від того,
хто так самовпевнено
осоромив на людях не просто мене, а дружину 2Baba.
Це дві геть різні речі, вони не складаються.
Це прийшло не від його душі. Він мій друг, і мені краще знати.
Чому в нього дрижить голос?
Еге ж, ніби він розгублений, такий: «Не розумію, що...» — наче, так,
наче намагається не заплакати.
У глибині душі я просто...
Спершу така: «Боже мій!» — гаразд.
Правда? Номер один. Але...
Не знаю.
Я не знаю, звучить він фальшиво, чи ні.
Чи він звучить щиро, або ні.
Я не знаю.
Але що ж сталося? Дозволь запитати, що трапилося?
-Що саме сталося? -Не знаю. Ви ж друзі?
-Його спитай. -Ти його питала?
-Питала. -Що він сказав?
Сванкі каже, що ввів Енні в спільноту Йоганнесбурга,
і тепер Енні поводиться по-новому.
Отак?
По-новому?
Ото вже добив. Це вам не дрібничка.
Сванкі, то я поводжуся по-новому?
Як?
Знаєте, як це, коли почуваєшся обдуреним?
-Як зрадженим? -Почуваєшся ніби змарнував...
-Це жорстко. -Так, ніби змарнував час,
гроші, змарнував своє...
-Не віриться, що то була Енні. -все, розумієте?
Я дещо зрозуміла щодо Енні.
Моя прихильність до неї була через Сванкі, а не дружбу з Енні.
Не треба дружити з людьми, що мені не друзі.
Коли в нас усіх був «спільний» ворог, все було добре.
Та зараз, коли спільний ворог — Сванкі, котрий не є спільним ворогом,
а ворог лише для тебе, ми їй вже не потрібні.
Я почуваюся дещо так само.
Схоже, у мене з Енні настає розрив.
Тобто дуже довго я була голосом Енні в нашій компанії,
коли з нею сварилася Зарі, коли...
я почувалася, ніби взяла її проблеми на себе.
А зараз я почуваюся, ніби вона тицяє мені дулю.
Не боротимусь за когось, хто не бореться за мене.
І склянка майже порожня.
Тож вперше, Енні, можеш кричати, чи відтяти мені голову.
Мені пофіг, бо тобі до всіх байдуже.
Так, Енні мене засмутила, бо її поведінка — сміття.
бо я відчуваю, що Енні дружить лиш з Енні,
а ми — просто аудиторія,
що час від часу щось там коментує.
Я погоджуся,
та тобі не слід було її чихвостити,
посилати її на очах у всіх.
Я не впевнена, що ця дружба між нею та Енні
справді така щира, як вони намагаються її показати.
-Чекай. -Посилати...
А ще, послухай, не слід було її принижувати.
Я таки буду. Знаєш чому?
Усі мовчали, тож хтось мав її перебити.
Я можу тебе послати, як подруга. Це не насправді.
Без наслідків. Пошли й ти мене...
Кажеш мені: «Йди ти», — отак, в лице?
-Я всім так кажу. -Не роби цього на людях.
Ми ж друзі, не будь-хто. Родина.
Не кажи такого друзям.
Ти дурна.
Скажи їй. Це моя думка. Дарма ти так вчинила.
Так і сказала: «Йди ти». Еге ж, справді.
З друзями так не розмовляють.
У компанії.
Це неправильно. З друзями так не чинять.
Хочу дещо вам сказати.
Кхані може міняти шкіру 20 разів, та все одно вона залишиться змією.
-Точно. -Вона — змія, кажу вам.
З нею я завжди трохи насторожена.
Що?
Як ми до такого дійшли? Коли ми до такого дійшли?
Відбувається набагато більше, ніж я знаю.
Вона любить казати: «Ми королеви, стоїмо одна за одну».
Коли на мене нападали,
якби вона була справжньою подругою,
чому б не прийти й сказати: «Енні, слухай,
у тебе розбіжності із Зарі, але ось що станеться».
Ні, вона просто сиділа
-й дивилася, як всі на мене нападають. -Ого!
Кхані — доносчиця,
і ставиться до своєї гри дуже уважно.
Не знаєш, що вона каже.
Коли вона сидить із тобою, все добре. Почуваєшся, ніби вона стоїть за тебе.
Та коли вона сидить з іншими, вона за них.
Кхані не можна довіряти.
Останнім часом Енні не задоволена друзями.
Вони постійно її про щось розпитують.
Хоч як вона відповідає, вони все питають та питають,
ніби вже знають відповідь,
чи думають, що вона бреше...
Це дуже напружує.
Дайте мені спокій. Дайте моєму шлюбу спокій.
У нас серйозні життєві проблеми.
Я навіть не знаю, хто з них мені друг.
-Отче Анділє! -Лише погляньте!
Я дуже люблю сім'ю Ідібія,
але останній раз ми спілкувалися
за столом на їхньому весіллі.
Тож хочу взнати, як їх благословенний шлюб,
ну, і взагалі, як у них справи.
Так, любий, ми з Анділє дуже зблизилися,
він мені ніби старший брат.
Старший? Це ти старша сестра, а не я старший брат.
-Ти ж старший за мене. -А ти мудріша за мене.
Я не була певна, чи хочу йти на цю вечерю.
Бо дружба з Енні якась однобічна.
Щоразу, як ми з нею говорили,
насправді ми не говорили про щось важливе.
Тож я думала: «Про що нам говорити сьогодні?» Чесно.
Привіт! Ви тут так гарно влаштувалися.
Привіт. Як справи?
Запас довіри до неї від мене й від Кхані
повністю вичерпано.
-Ого! -Гей, гайда!
-О! Кейлі. -Як ти?
Те, що зараз переживає Енні, — не жарти.
Плітки, що твій чоловік спить з іншими,
особливо, коли чуєш це від друзів, зневажати не варто.
Якщо тебе запросили, це означає,
що в них все чудово, все добре.
Кхані, Сванкі та Наді потрібно більше розуміння,
треба думати
про те, що насправді зараз відбувається в житті Енні.
Друзі, вас ніхто не розуміє.
Мусите нас наввчити лайт-версії нігерійської піджин-інгліш.
Може, вони теж нас не розуміють.
-Ні, я розумію. -О, справді?
Енні, іноді я дивлюся на тебе, ніби: «Еге ж, мені все ясно», —
але й гадки не маю, що ти сказала.
Я знаю англійську, якось розумію африкаанс.
Погано, насправді. Гадаю, треба вчити піджин.
Як-от Інносент, у більшості пісень...
-у більшості пісень у тебе піджин. - Target You — моя улюблена.
Там немає піджин?
Є, у рядку: "Не хочу бути зрадливим, чи зберезьніком".
-Що за зберезьнік? -Збоченець.
Ну, що весь час домагається, надсилає...
А, збоченець?
Надсилає фотки члена, шле... Я не хочу бути справжнім збоченцем.
Target You — моя улюблена пісня в 2Baba, а улюблений рядок такий:
«Як я націлюся на тебе, хочу, щоб ця любов теж була в тренді».
Гадаю, ця пісня про...
найправильнішу форму кохання, те, чого ми не бачимо між ним та Енні,
що більшості не судилося.
Ви уособлюєте досконалу недосконалість.
Дивлюся на вас і думаю: «Знаєш, я теж такого хочу».
Розумієте, хочу, щоб було з ким постаріти.
То повернись до якоїсь з мам твоїх дітей.
Якось я бачив комедію.
Чоловік приходить до пані, і вона каже:
«Мені подобається твоя прямолінійність. То чого ти хочеш?»
Чоловік: «Хочу трьох дітей». Вона: «Ні, двоє дітей».
Домовилися.
Вони просто домовлялися.
То була ділова угода.
Тож, щодо мене, як я розумію шлюб
та як я розумію стосунки і все таке:
-просто скажи, чого ти хочеш. -Еге ж.
-Я трохи інший. -Я просто хочу трахатися.
-Просто скажи. -Любий, ти лаєшся.
Вийшло якось незручно.
Чесно, я не розумію, як таке сталося
з 2Face.
Я кохатимусь лише з тією, кого кохаю.
Але можу трахатися, коли моя чоловіча природа цього просить.
-Це працює в обидві сторони. -Стривай.
-Кажеш, ти можеш... -Не каже, що зараз.
Кажеш, це притаманно саме тобі?
Чому Інносент це каже? Що він робить? Боже мій.
Ніби навмисне хоче засмутити Енні.
Подобається вам це, чи ні, але так влаштовані чоловіки.
Чоловік може кохати жінку до нестями. Сто відсотків.
-Та, може, він десь опинився... -Ага.
...і його членові просто чогось заманулося...
Не членові, а голові. Член не сам по собі.
Добре. Але, як не глянь, а він трахнеться.
І одружений?
Але йому буде начхати на ту людину.
Йому треба зняти напругу.
Вона питає, ти це взагалі, чи про себе?
-Ти в це віриш? -Я так вважаю.
То ти про себе, чи ти так вважаєш?
Не брехатиму, чути таке від нього
мене збентежило.
Що це ти говориш?
У жодному разі, він не те мав на увазі,
та фактично, саме це він і мав на увазі!
Неймовірно.
Схоже, тут якесь непорозуміння. Справді так думаєш?
Кажу ж, я так відчуваю, це те, що я думаю.
-Він це сказав. -Це мої міркування.
-Ні, стривай. -У твоїх стосунках?
-Стривай... -Я так думаю.
Він це сказав! Не... Краще припини.
Бо штрикну чимось.
Це не значить, що я так роблю.
Він говорить не про себе. Про чоловіків.
-Але я... -Що я й казала.
-Знаю, схоже на... Це природа. -Так влаштовані чоловіки.
Так.
Саме це я й намагався пояснити, розумієте?
Але Надя намагалася бути дотепною,
гадаю, то було неповагою.
Ти ж розумієш, про що я говорю, але придурюєшся.
-Вибачте. Мені треба в туалет. -Гаразд.
Чесно й відверто, я почувалася некомфортно.
Чому завжди має йтися про мої стосунки?
-Наде, приділи мені дві секунди. -Якщо я десь, я...
Я саме слухаю. Секунду.
Мені воно, оте "О!" не потрібне, бо...
То ось ти про що? Еге, гаразд.
Не розумію, звідки в Наді ця безросудність,
підживлювати цю розмову,
особливо, знаючи історію сім'ї Індібія.
Нам усім добре відомо, через що вони щойно пройшли.
-Провокуєш розмову? -Не хочу проблем.
-Це не я почала. -Але підштовхуєш.
Ні. Він говорить. Мені замовкнути?
Що? Якщо він говорить. Я нічого не роблю.
Що роблю? Я не роблю нічого.
Це він говорить, сам все це вибовкує.
Я не вкладала йому в голову нічого,
щоб спонукати його верзти ту маячню.
Суцільна маячня. Мені аж не вірилося.
-Що мені робити? -Годі розпитувати.
Та я ж нічого не кажу!
-Природа, вона... -Що я розпитую?
Коли Енні пішла з-за столу,
це означало, що вона відділяє себе, навіть від друзів,
адже вона запросила тих, кому довіряє, кого любить,
розділити хліб з її чоловіком.
А вийшло по-іншому.
До чого тут я? Не треба мене звинувачувати.
Я не винна. Ні.
Ой, як тут гарно.
Я не фанатію від природи,
а вечеря в Сванкі надворі.
Сьогодні я очікую просто краще познайомитися
З Луїсом і Зарі,
адже я вже у стосунках з Бонанг.
-Привіт, подруго! -Привіт.
Сванкі хоче, щоб я краще взнала Зарі,
бо, як я розумію, вони друзі.
-Сванкі! -Як бачите, король вже тут.
Як справи?
Щодо мене, моя фішка — знайомити людей.
Тож сьогодні моя мета — налагодити між моїми друзями зв'язки.
-Привіт! -Привіт, красуне!
Я таки нервую, бо не знаю,
що з цього вийде. Це ж нові люди.
Трохи тривожності.
-Будьмо! -Вітаю у цьому домі.
Чекай, а який привід цього зібрання?
Хороше питання.
Як завжди: заради любові й щастя, також — аби всі дізналися про всіх.
Знаєш, хто чим займався.
І, звісно, аби усе було відкрито та прозоро,
щоб жодних підводних каменів.
Після мого побачення з Даймондом,
а ми говорили про його стосунки із Зарі,
я ставлюся до неї трохи насторожено.
Вона мені або сподобається, або ні.
Середнього бути не може.
Постала справді велика проблема.
Ми її розглянемо. Так і кортить познайомитися з Луїсом.
Привіт, сексі!
-Агов! -Як справи?
Сванкі мене не попередив, хто буде на цій вечері.
Тут Бонанг, тож треба вибачитися
й покінчити з цим,
поки не спливло, чи хтось не згадав.
Чому в тебе обручка?
-Це ж вечеря. -А, гаразд.
Це мій маніфест.
Усе для тебе. Рада знайомству.
Люблю обіймашки. Луїс.
Мені, звісно, відомо, що сталося між Луїсом та Бонанг у Намібії.
Запрошуючи Луїса, я мав на меті його зустріч з Бонанг.
Вони можуть бути хорошими друзями.
Луїсе, як ти? Ти ж крутий?
-Ого! -Чи просто розслаблений?
Намагаюся постійно зростати.
Чим займаєшся?
Продюсер, режисер. Створюю шоу на ТБ.
-Є своя марка ігристого вина. -Гаразд. Ясно. Круто.
Влаштовую заходи.
Якось я запросив Бонанг взяти участь на день
у Тижні моди у Віндгуку.
Були й інші запрошені.
Бонанг приїхала в готель,
а їй кажуть, що моє резервування номера для неї не підтверджено,
в результаті його забронював хтось інший.
Зрозуміло, що це їй не сподобалося.
Наступного дня я посадив її в літак і вона повернулася в ПАР.
-Стривай-но! -Гаразд, добре.
Ось що між вами сталося.
-Чекайте. Дайте мені шанс. Ні! -Що то було?
-Як ти смієш? -Дайте пояснити.
Мені важливо пояснити, що сталося,
бо я думаю, вона не таке не заслуговувала.
То був мій перший захід. Мені було 23.
І я вперше запросив 30 людей до країни.
Назва того заходу? Я загуглю.
То був Тиждень моди у Віндгуку.
А там, де ти мала виступати,
спустився дощ. Довелося переміщувати все звідти
в інше місце. Ото був стрес.
То винен дощ, а не те, що не було квітів...
Ні, дощ, так.
І ти знаєш, що в тебе бувають істерики.
Отже я перепрошую, щиро перепрошую.
Ти вибачаєшся... Винною була не я?
Не твоя провина, аж ніяк. Ти була геть не винна.
Ти казав, він сказав, я поїхала, бо не було квітів.
Сванкі чує те, що хоче почути.
Схоже, він розповів Бонанг не те,
все перекрутив.
То була моя провина, 100%.
-Дощ. -Так, дощ. Все через дощ.
Луїс не мав би брехати.
Розумієте? Не мав.
Щодо друзів, та хто з ким і як.
Дозвольте розповісти, що було на човні.
На човні я спитала Енні: «Як справи зі Сванкі?»
А вона: «Ой, чекайте. Мушу програти вам голосову нотатку».
І вона каже: «У цьому записі в тебе дрижить голос,
наче дійсно хочеш заплакати».
Там ти кажеш, що не розумієш,
що між вами двома сталося, і все таке.
Ми лише слухали. Бонанг — свідок.
-Так. -Ти там була?
Звісно. На човні ми були втрьох.
Я розчарований, що вона дала прослухати запис,
що я їй надіслав, бо тоді
я теж був не менш засмучений. Ви мене розумієте.
Що сталося з моєю подругою?
Насправді вона не хотіла його вмикати.
Я її змусила, брехати не буду.
Типу: «Що трапилося? Чому ти не говориш?»
І вона розповіла правду. Ну, частину правди.
Що ви вдвох організовували захід в Лагосі.
Ти її обійшов, і влаштував захід, не повідомивши її.
-Вона десь була з чоловіком. -Чудово.
Я швидко все проясню, без метушні.
Енні, ти ніколи не влаштовувала заходів.
Єдиний захід, що був — твоє весілля.
Це не твоє, розслабся.
Я висунув ідею, поділився нею з твоєю менеджеркою.
Вона розповіла тобі, ти погодилася,
ми згодилися зробити це разом.
Енні не надто любить відповідати на дзвінки, повідомлення та все таке.
Того вечора я набрав менеджерку,
і тут телефонує Енні.
Менеджерка відповідає на виклик. Я на телефоні,
Енні телефонує,
тож ми можемо все обговорити й вирішити, так?
Щойно менеджерка зняла слухавку,
перше, що Енні сказала: «Привіт.
Я знаю, Сванкі тобі подобається, та зараз
я хочу влаштувати цей захід сама».
Менеджерка їй: «Ні, ти не можеш влаштувати захід сама,
бо Сванкі запропонував нам ідею заходу».
-Вона не знала, що ти все чуєш? -Ні, не знала.
Менеджерка одразу вимкнула мій мікрофон.
Я надіслав менеджерці СМС: «Як зараз мене не увімкнеш,
здійму таку грандіозну бучу,
що ніхто, ні ти, ні 2Face, ні Енні не переживете».
Ого.
Такого я не очікувала. Навіть не знала, що дійшло аж до такого.
Йому ж стільки всього про них відомо.
А якщо образиш людину, що так багато про тебе знає,
вона може тебе знищити.
Тоді я вирішив, що не буду з нею спілкуватися,
не буду зв'язуватися, говорити про це.
Просто заходжуся робити своє.
І, як бачиш, вийшов
найважливіший захід континенту. Без тебе, Енні.
Ніхто й не помітив, що тебе там не було.
Тож годі зі мною гратися.
Ти знаєш мою силу. Не роби цього.
Я думав про Фантану ще з вечірки Кхані,
де в нас не було нагоди поспілкуватися віч-на-віч.
Цікаво, куди може дійти ця дружба.
Як я казав, останнього разу, коли ми разом розважалися...
Ага.
я досі хочу, знаєш, потусуватися лише вдвох,
без дівчат, без хлопців, усього того драматизму.
Відбувається багато чого. Я хочу побути вдвох, ти та я,
-краще познайомитися, і так далі. -Ясно.
-Ти як? -Познайомитися як друзі?
Просто, типу, потусити?
-Як? -Не знаю!
Мені до душі відверті люди, хай там що.
Хочу, аби ми з тобою потусувалися та відпочили, а там вже побачимо, що далі.
Як вже вийде.
Не знаю, що й думати,
бо Луїс — протилежність тим, хто мені цікаві.
Він надто м'який та ніжний,
маю враження, що я можу легко його контролювати.
І я просто... Не знаю, може саме це мені й треба.
-Але спланувати маєш ти. -Я маю це спланувати.
Щось таке, легке.
Проконсультуюсь з моїм телефоном, погляну, що там відбувається,
-з цього й почнемо. -Гаразд.
-Де ті двоє? -Гадки не маю.
Варто турбуватися?
Я не знаю. Луїс мені не до душі. Надто балакучий.
Отакої.
-Не люблю м'язистих чоловіків. -Ти не казала.
А ще він брехун.
Про той захід?
«Так, пробач, то все дощ, а не ти».
-Іди до біса. -Чому не поговорила?
Я не маю сил про щось говорити
-з людьми, що скасовують. -Хвилинку, люба...
Не бреши про мене, бо я знаменита,
чи ти так думаєш, по ТБ ж бачив.
Воно справляє хибне враження.
Я не пішла з того заходу.
-Де ви були? -Дощ...
Там є вогнище.
Що робили? Затишно було?
Шукала тобі вогню, а в тебе вже є ковдра.
Бі мене вже в щось вплутала.
Довго ж вас не було.
Схоже, Луїс цікавиться Фантаною,
та поки що мені байдуже, бо знаю, куди лежить її серце.
Зарі, дозволь мені сказати це тут і зараз.
-Що? -Ого, що...
-Бо не люблю дурниць. -Я знаю.
І хочу, аби всім все було ясно, в основному.
Щойно Сванкі заговорив про мене й Зарі,
я відразу зрозуміла, що Сванкі зараз розповість їй
про мої ділові стосунки з Даймондом.
Фантана й Даймонд роблять нову пісню.
Саме над нею працюють.
Почуваюся трохи ніяково, бо щойно говорив з Фантаною
про можливе побачення,
аж тут чуємо: Фантана й Даймонд.
Тож я опинився в непевному становищі.
Скажу прямо. Ви з Даймондом подобаєтесь одне одному.
Ви разом працюєте.
Пані Зарі...
До чого тут я?
Мушу тебе спитати, бо не хочу війни.
Ми не разом.
Не хочу насильства!
-Насильства, пані! -Та я ж не з ним.
Еге ж, точно.
Не думала, що причетна до відносин Фантани з Даймондом,
я ж бо не з ним.
Я сподіваюся, він не втне з тобою, як з Надею.
Що значить «як з Надею»?
Не знаю.
Бо для Даймонда, коли я поруч,
інші жінки перестають існувати.
-Так, ми про це говорили. -Саме так.
Бо ти мама його дітей.
Вона завжди наголошує, що він — батько її дітей.
Гадаю, це відомо всім, усі це розуміють,
і не знаю, чому вона так за це чіпляється.
Ми з Даймондом, розумієш, ми завжди будемо близькими.
Якби я змерзла, він би, мабуть, притулився,
-чи ще що... -Еге ж.
А ти сиділа б он там, як би ти почувалася?
Та мені байдуже.
-Тож він тобі не подобається. -Так.
-Навіть не подобається. -Та подобається.
По-перше, я молода й достобіса класна. Тож байдуже.
Знаєш, що він ходить на побачення?
Знаєш, скільки в мене побачень тут?
Зі скількома людьми?
Побачення зі скількома? З чотирма!
Здається, їй схотілося мене чи то позлити,
чи то до чогось спровокувати, але ми з Даймондом домовились,
що обоє можемо робити що забажаємо.
Даймонд мені казав, що проблема в тому, що коли б
він не захотів стосунків з іншою дівчиною,
це проблема саме для тебе.
-Він так сказав? -Даймонд — бісів брехун.
-Він міг так сказати, щоб тебе втішити. -Ні.
Та як з'являється Зарі, йому стане не до тебе, Фантано.
Я знаю тата моїх дітей. Він чоловік.
Хоче отримати своє, а тебе заспокоює.
Та ні. Тут Даймонд зустрів рівну.
Щось мені зробить, отримає те саме.
Я не закохана в Даймонда. Він хлопець з міста, я міська дівчина.
Вгледіла б іншого, з десятком ланцюгів на шиї —
забула б про Даймонда.
Хтось таки зустрів таку ж як сам.
У нього може бути п'ять дівчат, у неї - четверо.
Еге ж, боги їх звели.
Я скажу так: Не стань черговою ціпочкою Даймонда.
-Ні! -Ні! Я й Даймонд, ми друзі.
Я не ціпочка.
-Не будь йому за забавку. -Ні!
Та ні!
-Стривай, дай-но... -Пам'ятати мають її музику.
Я не хочу, аби Фантану знали як Даймондову ціпочку,
бо вона дуже талановита.
Спершу мають згадувати її музику.
Хоче теж потрапити до її списку?
-У нас є списки. -Знаєш, який у мене список?
У жінок є списки.
Гадаєш, лише чоловіки мають...
Маю список чоловіків, з якими пересплю, а потім кину.
Ніколи не зневажай отак-от жінку. Хто це вигадав?
За якими стандартами? Якої ери?
Я про неї піклуюся.
Агов! Не верзи дурниць!
Якби то був він, і це з ним я була б у студії,
гадаю, проблеми б не було.
Фантано, справді?
-Я молода! -Щойно з пустелі вийшов,
а вже хочеш навчати жінок, що їм робити з їхніми вагінами.
Схочеш з ним завтра переспати — нехай.
Зарі не хоче, аби це відбувалося при ньому.
Не зли мене.
Ти так кажеш, а суспільство сприйме це по-іншому.
Супільство? То їхня вагіна?
-Фокус буде не на музиці. -Не їхня. Якій музиці?
-Фокус буде на скандалі. -То нехай не купують.
-І що з того? -І я про те.
Її музика, ось чому вона тут.
-Фокусуйтеся на обох! -Неможливо.
За Що ти насправді борешся, Луїсе?
Щоб Фантана зосередилася на своїй кар'єрі,
чи щоб Фантана залишила трохи місця для тебе?
Не хочу бути пов'язаним із секс-скандалом, чи...
Яким ще скандалом?
Я трахала найбільших зірок Африки, і в мене досі все гаразд.
Що, чийсь член важливіший за її музику?
Не верзи дурниць!
Що це означає?
Не пхайся сюди зі своїми брехнями, ось що.
Бонанг хоче виставити це, ніби я намагаюся контролювати Фантану.
Виставити мене жінконенависником.
Показати мене таким типом,
африканським чоловіком, що не визнає права жінок.
Але ж це не так.
Він збрехав про мене,
а зараз намагається втнути таку ж штуку.
Є ще дещо. Я зараз чую...
Нічого приходити й брехати,
щось собі надумувати, бо ти вважаєш це...
Гаразд, охолонь, сестричко. Я поза цим.
Поїм-но курятини.
У Бонанг накопичилась придушена лють.
Річ у тім, що вона випускає пару, але робить це не в той спосіб.
Зрозумій, йдеться не лише про те хто з ким трахається.
Брехун. Хоче призначати жінкам ролі.
-Вона про щось, що нам не відомо. -«Чоловіки згадають лише скандал».
Мені здавалося, що проблему розв'язано,
та вона знову все це витягла.
-Фантано. -Так?
Ні, дівчинко.
Що це? Може, повернімося в пустелю, ніби...
У пустелю?
Поки Бонанг чихвостила лише мене — та і нехай собі.
Зачепила мою країну — маємо проблему.
Може, ви з Луїсом владнаєте проблеми.
-Ще чого. -Має на увазі: «Не буду».
Я вже вибачився. Більше не збираюся.
Та і не треба.
Я ж перепросив, кілька разів, але ти мене не чуєш.
У Намібії знають, що сталося.
-Тож там... -Я зателефоную декому в Намібії...
-Телефонуй. Дізнайся правду. -Питала ж, з ким ти говорив.
Я скажу.
Ти прийшов і вибачився, аби ж не брехня.
Яка брехня?
-За брехню не перепросив? -Я вибачився.
-Сказав, що мені шкода. -Збрехав.
-Мусив вибачатися... -Як я збрехав? Це ж правда.
Я казав правду. Існують докази.
-Де? -Там. В інтернеті.
-Де? - пришлю посилання.
Пришли зараз.
Зараз не буду. Я прийшов до Сванкі.
Ця вечеря перетворилася на якесь поле бою.
Насправді це доволі...
-Це все дурня. -Бі, чекай, заспокойся.
Зачекай. Стривай!
Дякую, друзі. Дякую всім. Добраніч.
Тепер атмосфера просто жахлива.
Я навіть нічого не можу вдіяти.
Усі розбрелися всюди.
І я такий: «Можна мені ще шампанського, будь ласка?»
Переклад субтитрів: Сергій Білай