Budu bojovat za všechny své přátele.
Nedělám to jenom pro Bonang.
Dokud je někdo můj kámoš, tak za něj budu
za všech okolností bojovat, a to o mně víte všichni.
- Moje vlastnost se netýká jedné osoby. - Ta situace je mezi ním a Bonang.
To je špatně. Takhle to nemůžeš říct.
- Proč bojuješ? - Jako tvůj přítel.
Bojuju za všechny své přátele, není to selektivní.
- Bonang je tvá kamarádka. - Pro tebe nebo Zari udělám totéž.
- Neříkej, že za náš bojuješ. - Ona mluví o Luisovi a Bonang.
- Kecy. - Jde o Luise a Bonang.
Jsem velmi zmatená z emocí, které teď Swanky vypouští.
Takového Swankyho neznám. Ten, kterého znám, je vyrovnaný,
ale teď mám pocit, že se jenom chce hádat.
Poslouchej, co ti říkáme.
Bojoval bych i za Khanyi, když bude v téhle situaci.
Ona to ví a já to vím,
ale v téhle situaci říká...
Miluju tě.
Swanky truchlí nad ztrátou nejlepší kamarádky.
Chlap, co trpí bolestí.
Proto dál přivádí nejrůznější jiné kamarádky.
Dělá cokoliv, aby měl pocit, že je trochu loajální,
a bude to dělat dál.
Je ve stavu vzdoru.
Vy jste vážně cvoci.
Nic ve zlým, ale ona to tak nemyslela.
Tlačíte na mě, kecáte přede mnou kraviny o mý kamarádce
a čekáte, že řeknu: „Jo, to je hezký, v pohodě.“ Ne.
Jsi v pořádku?
Jo, dobrý. Díky.
- Za co? - Nejsem bojovník. Určitě to poznáš.
Nemusíš bojovat, zvlášť v tomhle případě, jsi nic neproved.
Ale my za tebe budeme bojovat, protože jsi neudělal nic špatnýho.
A pokud znáš svůj příběh, nemusíš se přece omlouvat.
Jednou v životě ses omluvil. Neomlouvej se dál.
Cítím úlevu,
protože můžu potvrdit, že nejsem cvok,
a všichni ostatní vidí nebo chápou, co se snažím říct.
Proto jsem opravdu rád, že to vyplulo na povrch.
- Jsi v pořádku, ne? - Jsem v pohodě.
Stoprocentně v pohodě.
Neboj se o něj, on takhle křičí na všechny.
Dobře, super.
Takže... já...
Chci radu od Khanyi. Khanyi je stoprocentně v klidu.
Řekne mi to tak, jak to je. Nic si nenechá pro sebe.
Víš, k posledním dvěma narozeninám jsem měl
- jedno takové přání. - Jo.
- Takže chci mít dítě. - Dítě?
Nemůžeš se mnou mít dítě. Nejsem takový cvok.
Ne, nebudu mít dítě.
A pak mě vzal za ruku a všechno najednou bylo divný.
Nechci se z toho úplně vyvlíct, protože vím, že se trápí, ale...
Na pólu Zari říkala,
že se taky zajímá o pořízení dítěte přes náhradní matku.
Nechci se jí ptát,
ale myslíš si, že by pro mě a pro ni
bylo náhradní mateřství dobrý nápad?
Tahle věc v Namibii neexistuje.
Takže jsou dvě možnosti.
Buď Zari a já začneme zkoumat, jak získat náhradní matku,
a seženeme si ji individuálně,
nebo bude dárkyní vajíčka Zari a já budu dárce spermatu.
Co si ten Luis myslí?
AFRICKÁ ZLATÁ MLÁDEŽ
Nečekal jsem, že budu jediný, kdo se na té ginové akci postaví za Bonang,
tak jsem byl včera u doktora
a ten mi poradil, ať už žádný potvoře nevěřím.
Co to sakra bylo?
Mám pocit, že mě chtěli šikanovat,
ale říkám si: „Měli byste vědět, že Swankyho jen tak šikanovat nemůžete.“
Byl jsem hodně zklamaný.
Nějak mi to nedávalo smysl,
protože není možné, abys takhle mluvila o Luisovi,
když ještě neznáš Bonanžinu verzi.
Jak můžeš udělat závěr, když znáš jen jednu stranu příběhu?
I kdyby byla Zari rozpálená do běla,
pochopil bych to, protože Zari byla na tý večeři.
Já jsem nepochopil důvod, proč to oznámení vzali tak špatně,
kde se vzala ta agresivita?
- Protože je to Bonang? - No jo...
Každá kamarádka, kterou Swanky přivedl do skupiny,
nepřitáhla nic než drama.
S Annie to bylo: „Africká královna, královská rodina.
Bonang, královna tohohle královna támhletoho.“
Vlezlo jim do hlavy, že je musíme usazovat na trůn.
Připadá mi divné, že Swanky musel ohlásit
Bonanžin odchod z WhatsApp skupiny.
Přátelé přicházejí a odcházejí.
Fakt mám pocit, že se snaží z nás dělat špatné lidi,
ale pak to jasně ukazuje, že si vybral stranu
a že se jí drží, i když jsem si myslela, že jsme kamarádi.
Hodně mě překvapil.
Terčem útoku se stala celá jeho skupina přátel,
a to kvůli domněnce, kterou si vytvořil v hlavě
- a které se drží. - Jo.
Nebyli jsme na té večeři.
Proč o tom mluvíme?
Ze všeho, o čem mluvíme, to vypadá, že Luis je misogynní prase.
Jako by odmítal vyslechnout Luisův pohled na věc.
Pořád se drží jedné verze příběhu
a to se k němu prostě nehodí.
Nechápu, proč je tak umanutý.
Mám pocit, že Swanky hledá novou Annie
- a myslí, že ji našel v Bonang. - Možná.
- Rozumíš mi? - Jo.
Swanky Bonang miluje. Nevidí, že udělala něco špatného.
Mám pocit, že ho oslepila, ale chápu, kam míříš,
on se snaží najít novou nejlepší kamarádku.
Jo, v duchu si říká „Teď jsem zase sám.“
- Jo. Ale není. - Má nás všechny.
Takže bude riskovat naši přízeň tím, že dá někoho na Annieino místo.
Blíží se Zariiny narozeniny.
Vím, že to bude drama. Budu tam?
Ani nevím, jestli se na všechny ty věci těším.
Nejsem nijak nadšený.
Můžu utratit peníze za oblečení a odjet dřív,
protože se už nechci znovu zabývat stejnými pitomostmi.
Nebo ti zavolám, abych ověřil, jestli je to tam dramatický.
Ne, ty přijdeš. A doufám, sakra, že tě tam uvidím.
No...
Uvidíme, jaké budou vibrace, až se probudím.
Na Zariiny narozeniny mám vždycky zvláštní pocity.
Já už prostě se všema těma blbostma končím.
Každý, kdo se mě pokusí znovu rozebírat,
každý jeden člověk, co mě zkusí rozebírat,
řešit, že ve mně vidí něco, co dřív neviděl, tak uvidí.
Dynamika v téhle skupině
v sobě má hodně dramatu, které se odehrává pořád.
Dneska konečně vezmu Fantanu na rande.
Jít na rande s Luisem je velmi nepříjemné,
kvůli pokračujícímu sporu mezi ním a Bonang,
ale taky ho chci poznat sama, osobně.
- Čau. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře. Jak ty?
- Sluší ti to. - Díky.
Co je to?
Překvapení!
Vybral jsem si taneční lekce kizomby,
chci vědět, jestli se umí hýbat.
Máš boky? Tak ať nezahálejí.
Takže boky: raz, dva, tři, čtyři, pět...
- Panebože. - Ne.
- Mám líný boky. - To nic.
Neumím tančit.
- Raz, dva... - Tohle je tak trapný.
Páni, tohle je fakt náročný.
Ta ženská se neumí hýbat.
Není to snadné.
Říkala, že neumí tančit, takže...
Umím twerkovat, ale tančit ne.
A pak hop, raz, dva, ťuk.
- Raz, dva... - Dobře, zvládnu to.
V twerkování jsem průměrná,
ale ty ostatní taneční styly, to prostě není... nezvládám to.
Tohle nikdy nedám. Můžu to zkoušet.
Tři, jedna, dva, ťuk, a raz, dva, ťuk.
Pohybuje se, ale současně nepohybuje.
Nevím, jak to popsat. Jsem zmatený.
Jako že je tam velký zadek, ale nehýbe se.
Ten zadek se nehýbe, je to jako... Nedává to smysl.
Prostě nechápu.
Tohle je pro tebe.
Co to máš za zádama? Chci to vidět.
- To je pro tebe. - Díky. To je kytek! Páni!
Díky.
Velká kytice. To je dobře. Stoupá po žebříku nahoru.
Na večer mám jediný pravidlo, jedno jediný.
- Jaký? - O nikom jiným se nebavíme.
- Jen o nás. - Dobře.
- Proč? - Bude to jen o nás.
Jen o tobě.
Takže říkáš, že nechceš mluvit o tom, co se stalo
a co se stalo nám.
Upřímně, s tím, co se děje,
jsem skutečně rád, co se toho večera stalo,
protože jsem si myslel, že mi přeskočilo.
Jsem rád, že to všichni viděli z mojí perspektivy
a že jsme se toho nějak zbavili, takže teď jsem připraven jít dál.
Mluvila jsem se Swankym,
že bych šla s tebou
- jako na rande. - Jasně.
A nakonec jsem dost stará, abych se rozhodovala sama za sebe.
Ale protože jsou to mí přátelé, nechci, aby to vypadalo,
že to dělám nějak tajně.
Dobře, takže pokud jde o Swankyho,
asi bych s ním měl promluvit osobně.
- Jo, přesně tak. - Prostě... Protože pro mě
je to, jako by mě dvakrát zval na tu akci a dvakrát...
- Víš, co chci říct? - Swanky tě má rád.
Ale asi by sis s ním měl sednout
a vysvětlit mu to, abychom se pohnuli z místa.
Co se týče Bonang, tak tu situaci neznám, fakt nevím.
Já nevím. Sejdeme se se Swankym a pak se posuneme dál.
Než půjdeme dovnitř,
díky, žes souhlasila se schůzkou.
Fakt si toho vážím.
Díky, že sis se mnou zatančila.
- Vím, že netančíš. - Byla to síla!
Vím, že netančíš, proto jsem ti fakt moc vděčný.
Vážím si tě a doufám, že brzy vyrazíme na další rande.
Vynaložil jsem iniciativu, vymyslel, že někam vyrazíme,
protože chci vědět, jestli ke mně taky něco cítí.
Něco k ní teď cítím, ale chci vědět, jestli ona taky.
Míč je na její půlce.
Každý, kdo mě zná, ví, že mám rád kvalitní oblek.
Mám rád, když mé obleky prakticky kopírují kontury těla.
- Andile, ještě jednou díky. - Moc si toho vážím.
- Užij si to a brzy se zase uvidíme. - Jasně.
Můžu mluvit jen s Nakedem a s ním se taky dokážu
dělit o myšlenky a pocity.
Hodně pro sebe navzájem znamenáme a příležitostně
se i jeden o druhého můžeme opřít.
- Ahoj. - Ahoj, chlape.
- Jak se vede? - Co ty, v poho?
Mám se fajn.
Stalo se toho dost, co člověka přinutí přemýšlet o posledních pár měsících,
ale hlavně o mém rozchodu se Zari.
Kdo dal komu kopačky? A řekni mi pravdu.
Přátelsky jsme se dohodli a rozešli jsme se
kvůli omezením, který plynou z toho, kdo a kde jsme,
i kvůli dalším přidruženým věcem.
Takže když to přeložím do jazyka Zulu,
dala ti kopačky.
Jo, a máš to. Patří ti to.
- Dala mi kopačky. Nevyšlo to. - Ne!
- Ale odmítnutí ti sluší. - Cože?
Znáš mě?
Se Zari jsme si to vyjasnili
a teď je jasné,
že jsem byl jen figurka ve hře, kterou hrají ona a Diák.
Jsem smutný a bolí mě, že jsem byl jen součástí hry,
protože pro mě byla skutečná.
Takže ta věc se Zari nevyšla a přiměla mě přemýšlet,
jak moc chci, aby to vyšlo.
Jestli je to to, co jsem tehdy chtěl a dotklo se mě, že se to nestalo,
znamená to, že jsem připraven, ne?
Chci, aby ses nejdřív uzdravil.
Dokud ses z toho neuzdravil, neměl bys skákat do jiného vztahu.
Chlap se neuzdravuje, jen užívá.
Mám tě radši v ulicích.
Jsem ve fázi, kdy jsem opět připraven mít partnerku.
Tři roky trvalo, než jsem se sem dostal.
Mám pocit, že stojím na místě
a všichni, se kterými jsem byl, jsou dál a nacházejí lásku,
takže ten problém bude ve mně.
Andile cítí jistý tlak
a taky má čtyři děti.
Jeho dcery už jsou starší,
takže by měly vidět v jeho životě určitou stabilitu.
Musím pro ně být určitým vzorem.
Takže ano, myslím, že konečně vidí světlo.
Přemýšlej o tom. Koukni na mou historii. Kde jsou ty ženský?
Jsou šťastně vdané a zamilované.
Ne, minulý týden jsem ty tvoje rajdy viděl v klubu.
Takhle se ženskejm neříká.
Tohle je láska.
- Teď chceš dokonce... - Nechci, abys ženským říkal rajdy.
„Ne, abys jim říkal...“ Nejsou tady.
- Ani v jejich nepřítomnosti. - Ale no tak.
- Ale mně můžeš říkat „mizero“. - Jo, sakra.
Až odsud odejdu, do každé místnosti, kam vejdu,
vstoupím s vůlí být milován,
protože to je první krok k lásce.
Takže jedna z největších překážek na mé cestě k lásce
jsou dvě krásné matky mých dětí.
Jedna je prakticky má nejlepší kamarádka
a u té druhé jsou nevyřešené, nevyslovené komplikace.
A proto jsem pozval Idibiovy na oběd.
Ahoj, la familia.
Ahoj. Ozdoba Sandton City!
Jejich milostná cesta ladí s tou mojí
a mezi jejich vztahem a tím mým se Sebabatso
je hodně podobností.
Sebabatso je jedna ze dvou matek mých dětí.
Máme spolu dvě děti.
Zdravím.
Ahoj.
Sebo.
Chození s Andilem bylo bouřlivé.
Byl to chaos, ale když jsme spolu,
jen on a... Skoro jako by se svět zastavil.
Se Sebabatso jsme se rozešli před téměř třemi lety.
Poznali jsme další lidi, byla tam i svatba,
ale nakonec jsme k sobě našli cestu,
což je příběh Idibiových.
- Ráda tě vidím. - Nápodobně.
- Jak se mají děti? - Ten malý už chodí.
Je to osobnost, jo.
Páni! Andile a Sebabatso,
jejich řeč těla ke mně vysílá spoustu různých vibrací.
Vidím mezi těmi dvěma chemii.
Opravdu ji tam vidím.
Nevím, jak to dělá, ale líbí se mi, co dělá.
Zdá se, že to mezi vámi dost klape.
Vždycky spolu nevycházíme.
- Ne, to se tak nedá říct. - Taky si to nemyslím.
Tak to přece nebylo.
To, co vás spojuje...
Jsou to ti malí. Dvě děti.
Mezi mnou a Andilem je stoprocentní chemie.
Zkoušeli jsme tomu bránit, ale vždycky nás to dostihne.
Dožene nás to.
Až najdeme svoje místo, tedy to, že jsme bývalí partneři
a snažíme se plnit rodičovské povinnosti jako kámoši, bude to lehčí.
Co je to flirt? Chci to vědět, je to jako návrat?
Měla jsem s ním různé flirty.
Dva roky jsme žili spolu.
Koketovala jsem s ním.
Ne, neflirtovali jsme.
Byl to rozchod a pak zase k sobě a potom jsme měli flirt.
A zase ho vídám.
Chápete? Ztrapňuju ho, ale jo.
Rozcházíme se a scházíme se spolu kolik? Dvacet let.
Myslím, že velká část našeho vztahu ještě nemá definici.
Pokaždé, když se vidíme,
jako by nám to připomínalo, co všechno mohlo být.
Jak jsi konečně poznal, že tohle je ono?
Jak jsi konečně poznal, že nemůžeš pustit, co je tvoje?
Myslím, že mi to došlo, když jsem si koupil první dům,
když jsem koupil první dům v Lagosu.
Prostě mě tehdy napadlo:
„Páni, tohle místo je obrovské.“
A pak jsem... Nedal jsem tam nábytek. Nic.
Jen jí prostě zavolal.
Úplně se mi z toho zamotala hlava,
protože jsem si říkal: „Buduju si dům
a budu po tom domě chodit sám.“
Mám čekat, až mě ta realita dostihne,
nebo se poučit od těch, kdo už tohle zažili?
Máme problém s jednou nedokončenou záležitostí,
já a on.
Khanyi volala, že se chce sejít.
S ohledem na naši minulost Khanyi nevěřím,
takže bez ohledu na to, co mi chce říct,
to budu brát trochu s rezervou.
To je další problém.
- Zdravím. - Ahoj.
Nevím, proč bylo pro Luise tak snadné říct mi, co mi právě řekl.
Ale já jsem jen posel. Předám zprávu.
- Mám na tebe... - Jo, jasně.
prosbu. Takže Luis vždycky chtěl k narozeninám dítě.
Jeho návrh tedy zní, že by za tebou chtěl přijít a požádat tě,
jestli bys mu dala dítě.
Přes náhradní matku, takže bys byla
- Jen dárce. - Vajíček?
Luis se mnou chce dítě?
Ne, promiň, nemůžu.
Jen zjišťuju, jestli to má...
- zkoušet. - Jo!
A může se to stát na tvých narozeninách. Pozor.
No a co můj přítel? Chce taky děti.
Hele, Zari, říkala jsem ti, ať tím ugandským temperamentem šetříš.
- Panebože. - Tohle bude problém.
Luisi, ty jsi ale mamlas.
Tak trochu jsi mě zklamal.
Měl bys mě vnímat s úctou,
ne jako stroj na výrobu dětí jen proto, že můžu.
Chlape jeden!
Takže jestli půjdu do něčeho se Sebabatso,
musím se vrátit k minulosti
a přimět dvě matky svých dětí, aby uzavřely příměří.
Proto se sejdu s Rosette.
Rosette je první matka mých dětí.
Chodili jsme spolu před druhou etapou randění se Sebabatso.
S Rosette jsem měl vztah a děti.
S Andilem jsme spolu byli asi čtyři roky,
než jsme si pořídili první dítě, Gabrielle.
Užili jsme si skvělé časy, ale ty horší byly fakt špatný.
Měli jsme takový toxický vztah.
Vzpomínám si, že jsme si chtěli pořídit dítě,
a když jsme to udělali, všechno se prostě rozpadlo,
bylo to horší než předtím.
Bylo to celkem hluboké, emotivní,
hodně emotivní.
Najednou jsem byla těhotná.
Měla jsem Gabriellu.
On se objevoval jen sporadicky.
Měla jsem pocit, že jsem na to dítě sama.
Nevím, co jsme si mysleli, když jsme si to dítě pořizovali, ale...
Mysleli jsme, že je to dobrý nápad.
Rozešli jsme se. Měli jsme spolu jen krásné děti,
ale pak jsme k sobě našli cestu
i jako dobří přátelé.
Můj vztah s Andilem je teď na velmi dobré úrovni.
Je to úžasný otec. S dětmi to báječně umí.
- Ahoj. - Ježíši, záříš jak sluníčko.
Ahoj. Vypadáš nádherně.
Vidíš, jak mám kvalitní makeup?
Vypadám sexy, ale ty mě nechceš.
Jo, jdi pryč.
Andile je rozhodně pořád přitažlivý.
Chci říct, že se doplňujeme. Mohlo by to fungovat.
- Randíte teď spolu? - Není to randění,
našlapuje kolem mě.
- Co to znamená? - Že s nikým nechodím.
- No a co děláš? - Snažím se tě sbalit.
- Umíš si to představit? - Ty nechceš?
Říká, že už nikdy.
Měla bych mu dát lektvar lásky.
Můj vztah s tebou ohrožuje všechny, se kterými randím,
- a ony potom... - I Sebabatso?
Ta byla poslední, pokud tam není jiná, kterou ohrožuju
a nevím o ní.
Když se mi Sebabatso vrátila do života,
všichni ji milovali, byli vstřícní, včetně Rosette.
Ale v určitém okamžiku se to pro Sebu změnilo.
Každá holka, se kterou se stýká, naše přátelství nemá ráda.
Zjevně jsme si moc blízko. A jim to není příjemné.
Seba také řekla, že pro nás neplatí žádné mantinely.
Má trochu negativní vztah k Rosette,
což se Rosette taky nelíbilo.
Nevím, jaké mantinely nás čekají,
ale tak to prostě je. Nemůžeme to změnit.
Nevím, co změníme, protože nevíme, co budeme dělat.
Připadá mi to tak přirozené.
- Tahle věc by se měla vyřešit. - Zkoušel jsi to vyřešit?
- Ty bys chtěla? - Jestli se s ní chci sejít?
Jen abychom se dostali, kde jsme byli.
Asi jo.
Nic proti ní nemám.
Nebudu se jí nijak zastávat
ani prosazovat, aby se vrátila k Andilemu.
Radši bych ho viděla s někým jiným.
Ten den je tady. Dnes je oslava mých narozenin.
Co by to bylo za narozeniny, když jste z Afriky
a nebylo by to v africkém stylu?
Po té ginové párty byla atmosféra opravdu podivná a napjatá.
Nemám tušení, co čekat.
Nejradši bych na tu párty nešla.
Nikoho už jsem dlouho neviděla, ale vážím si Andileho pozvání.
- Zdravím. - Ahoj.
- Je tu Rosette. - Já vím.
- Tys pozvala... - Pozvala jsem Andileho, ji ne.
Jsou zase spolu?
Já nevím.
Zatraceně.
Takže na rovinu, jsem z dneška trochu nervózní,
protože jak jsem se snažil
dát dohromady obě matky svých dětí,
obě jsem je pozval na Zariinu narozeninovou oslavu
a to by se mi mohlo ošklivě vymstít,
protože znám své přátele
a občas jsou jako smečka hyen.
Nechci žádné drama, lidi, dneska ne.
- Aloha. - Ahoj, taťko.
Můžu tě obejmout?
- Sluší ti to. - Díky.
Jako by najednou místností prošel závan čerstvého vzduchu.
Podívej, jakou mám postavu.
Všichni očekávají drama.
Dneska jim nepředvedeme žádné drama.
Budeme jedna velká rodina.
Páni.
Společné rodičovství Rosette a Andileho na mě působí fakt divně.
Jejich vztah se přenáší do vztahu rodičů k dětem.
Je to, jako kdyby se tím nějak snažili
svůj vztah vyřešit.
Andile a já jsme tak hraví, ale není na tom nic nepříjemného.
Sedíš takhle daleko?
- Chtěla jsem si přesednout... - Proč?
- Promiň. Myslela jsem, že chceš být tady. - To je nezdvořilé.
Tady?
- Mně to tu vyhovuje, mockrát díky. - Tak jo.
To je v pořádku.
Kámo, to vypadá dobře.
- No páni. - To jsou věci.
Těším se na všechny, které jsem neviděla.
Když jsem je viděla naposledy, bylo to na párty v bílém,
takže to bude vzrušující.
Jsem současně i trochu nervózní,
ale doufám, že nikomu nepřiletí do obličeje třeba sklenička.
Snad bude zábava.
Hádejte, kdo právě vešel?
Seba!
- To jsou věci. - Ahoj vespolek.
Ahoj.
- Jak se máš? - Fajn.
Nech toho.
Nebylo před pár minutami zima?
Teď je trochu horko. Proč?
Ano, bylo to trapné.
Andile mi neřekl, že pozval i Sebu.
Neviděla jsem ji už rok a teď je tady.
- Ahoj. - Jak se cítíš?
- Jsem v pohodě. - Vážně?
- Jo, prima. Co ty? - Skvěle.
Nepřekvapuje mě, že Rosette vstala, aby mě objala.
Zdravíme se navzájem. Jen se nezdržujeme na stejných místech.
Nemůžu předstírat, ale aspoň... Viděla jsem, jak na mě Andile kouká,
tak si říkám, že je to fajn. „Ahoj.“ Objal ji.
Sebo, hned vedle Khanyiho je místo.
- Vedle tebe ne? - Ne, jen támhle.
Jasně. To nevadí.
Díky, žes mě nasměroval.
Proč mi říkají, kde mám sedět? To je divný.
Sotva jsem přišla. Nikoho neznám.
S kým sedím?
Je to divný.
Už jsem byla naštvaná.
Pro mě je to velmi složitý večer.
Snažím se strategicky usadit Sebabatso a Rosette,
aby tu nedošlo k nějaké trapné konverzaci
před lidmi.
Vy se znáte?
Pro začátek jsme obě mámy dětí támhletoho chlapa.
- Opravdu? - Nevidíte, že má stejný vkus?
Nikdy jsem nebyl na párty, kde by byly dvě maminy dětí
a k tomu jejich táta,
bylo to pro mě dost divný.
Víte, že spolu dobře vycházíme?
Když spolu začali chodit, byli jsme skoro nejlepší kamarádky.
Bylo to mezi námi dobrý.
Jak čas plynul, bylo toho na tebe moc.
Tak to si nemyslím.
- Fakt ne. - Nechápeš, co se dělo.
Nevyhovovalo ti, jaký jsem měla s Andilem vztah.
Předtím jsme spolu vycházely.
Největší hranice, kterou Rosette překročila,
je, že nevěděla, kdy přestat.
Nelíbilo se mi, jak se chováš jako vdaná a jako matka.
Nejsem vdaná. Za koho jsem vdaná?
Byla jsi vdaná. Byla.
Aha.
Pokud jsi dáma a máš s někým vztah,
nemůžeš říct dalšímu muži, ať u tebe dělá tyhle věci,
navíc muži, který je s někým jiným.
Jako má kamarádka bys měla vědět, kde jsou hranice.
Andile mě vždycky podpořil.
V jakémkoli vztahu, ve všem, co jsem dělala,
vždycky tu byl.
Takže kdykoliv mi něco nejde,
a přijde mi na pomoc...
Mám pocit, jako že je to mezi námi vážné,
že musíš zasáhnout.
Proč? Měl to být úlet na jednu noc,
a teď, když je to vážné, tak máš, chápeš...
Proto jsi tehdy měla dítě?
Protože to vypadalo jen jako úlet?
Páni!
Teda. To je binec.
- Proto jsem měla dítě? - Jo.
Proto tys měla dítě?
Zlato, můj problém se objevil později než ty.
Na tom nesejde. Pořád jsi byla s někým jiným.
Jsem skutečně zmatená,
že Rosette nechápe, kde se stala chyba,
protože je dospělá.
Byla vdaná, tak by měla znát hranice.
Když jsi viděla, že je to vážný vztah,
- tak teď chceš... - Jak moc jsi to brala vážně?
Žili jsme spolu.
Protože jsi byla rozvedená. Neměla jsi kam jít.
Nemusela jsem nikam chodit. Andile mě přiměl nastěhovat se k němu.
Žila jsem v Sunninghillu.
S tím druhým chlapem, se kterým jsi podváděla manžela?
Jakým druhým chlapem?
Nebudu říkat jména. Chceš, abych říkala jména?
Nepodváděla jsem s tím chlapem manžela.
- Jasně, že jo. - Nepodváděla.
Na rovinu.
Co se to děje?
Na Zariině párty to nedělejte.
Jen jsme to chtěly vyřešit, ale všichni jsou tady.
Ale proč je v tom i Andile?
Protože se ho to týká. Jak tu otázku vůbec myslíš?
Andile do toho rozhovoru nezasahuje.
Rosette zatahuje Andileho do té konverzace,
protože ví, že ji Andile podpoří.
Už jsem s tebou tenhle hovor vedla, jako se svým mužem.
Proč jako s tvým mužem?
Jo, jako se svým mužem.
- Bavím se s Rosette... - Proč jako s tvým mužem?
- To je jedno. - Promiň.
Říká to v minulém čase.
Jen se zeptala.
Ale poslouchej. Ty neposloucháš.
No tak, Andile. Mluv.
Ne, jsem naštvaná. Tohle mě sakra vytočilo,
neovládla jsem se.
- Proč se tohle děje na tvé narozeniny? - Prostě zakroč, Fantano.
Zeptej se, jestli je všechno OK.
Andile, jsou to Zariiny narozeniny.
- Co to znamená? - Hádáte se.
Není to hezké.
Omlouvám se.
Nechápu, co Andile obhajuje, a štve mě to.
Dráždí mě to. Přestaň.
Pořád jsem hodně naštvaná kvůli tomu, co se stalo s Bonang a Luisem,
a všichni ostatní tady se chovají, jako by se nic nedělo.
Držíš se Luisovy verze příběhu,
jen proto, že s Bonang nejste zrovna nejlepší kámošky?
- Ahoj, lidi. Ahoj. - Vypadáš nádherně.
V souvislosti s Bonanžinou situací všichni odhalují, co jsou zač,
a já si říkám, že to má svou logiku.
- Všechno nejlepší! - Zlato.
Swankyho nálada vůči mé osobě se od jeho večeře změnila
i od té doby, co jsem se chytl s Bonang.
Jak je? Jak se máš? Vstaň, prosím.
Povstaňte.
Jak to, že sedíš, když zdravíš boha? Jak se máš?
A vyčítá mi, že Bonang odešla, což není fér. Je to nespravedlivé.
Ahoj!
V téhle skupině se toho děje tolik.
Dnes večer jsem opravdu šťastná, že jsme se všichni sešli.
Jsme příkladem toho, co znamená africká krása.
Dnes vypadáme skvěle.
Nemůžu říct nic víc než „Užijme si to.“
- Na vás. - Na zdraví.
Na zdraví, zlatíčka.
Zari, nejdřív ti požehnám.
- Prosím, očisti mě. - Tady a tady.
Žehnám Zari, přeju jí vše nejlepší,
posílám jí pozitivní světlo, pozitivní energii, tedy dobré vibrace.
Jsi moc teatrální, přeháníš to, brácho,
řekni prostě svůj projev a pohni se dál.
Jsi člověk, co mě chápe.
Víš, co se snažím říct, i když mi dojdou slova.
Vážím si tě
a myslím, že mám perfektní dárek,
který je lepší, než dárky všech ostatních tady u stolu.
Tak dobře.
Co je to za dárek, Luisi?
Nemá chybu, uvidíš.
- Děvče, víš, že ji požádal o vajíčka? - Kdo?
- Luis to byl. - O co?
O Zariina vajíčka.
Cože to? Kdo?
Když jsem Khanyi viděl naposledy, žádal jsem ji o radu,
jestli mám, nebo nemám zjišťovat možnost náhradního mateřství se Zari,
nebo požádat Zari o vajíčko,
takže čekám na zpětnou vazbu, abych slyšel její názor,
než se Zari opravdu zeptám.
Jen mi to připadá fakt divný a ujetý.
Přišel jsi sem požádat Zari o vajíčko
poté, cos mě pozval na rande,
je to jako by ses nudil a chtěl přitáhnout pozornost?
Nechápu, co děláš.
- Měl jsi možnost mluvit s Luisem? - Ještě ne.
- Ještě ne? - Jo, možná to udělám dnes.
Mrzí mě to rande.
Ježiši, požádal o Zariino vajíčko.
- O Zariino co? - Vajíčko.
- Chce, aby mu Zari odnosila dítě, jo? - Stoprocentně.
Rozhodně mám pocit, že je Luis úplně zmatený.
Ve snaze zapadnout do skupiny
se chová naprosto šíleně.
Já už se teď cítím divně.
Nejdřív jsem stála při něm, ale teď už ne.
Vzals mě na rande, a bez ohledu na to, co mezi mnou a Diamondem je,
teď žádáš Zari o vajíčka?
A kromě toho, já a Diamond? No tak, je teda chaos.
- Je to divný. - A teď to ještě
vyvolá hroznou vlnu drbů.
Bez ohledu na to, jak to hraješ, nemůžeš zneužít mou kamarádku.
Nechci, aby Luis vykládal Fantaně nějaký hrůzy,
takže ať si drží odstup.
Jo, Fantano, dej si židli doprostřed
a pak dej další na její místo.
- Co? - Co?
Dej tu židli blíž, dej ji blíž.
A pak si sedni.
- Dobře. - Jo, musíš komunikovat odtamtud.
Tys mezi ně dal židli?
Ano.
Proč chce mezi nima židli?
Proč chceš, aby mezi mnou a ní byla židle?
Má to důvod.
- Jaký důvod? - Prostě...
Tohle není to místo.
Já to nechápu.
Jak to myslíš?
Říkal jsem, že by si má rodinná přítelkyně měla přesunou židli. O co jde?
Swanky se mě snaží vyprovokovat, znepřátelit si mě.
Snaží se do mě rýpat a čeká na reakci.
Luisi, proč se na mě tak díváš?
Jak jako?
Jako bys obracel oči v sloup a říkal: „Ach, Swanky.“
Přes moje brýle je vidět a neobracím oči v sloup.
Nejdřív řeší Fantu a teď zase, proč obracím oči v sloup.
Neobracím oči v sloup.
Hledá problém a já chci jen odejít.
Nejsem takový. Nejdu do sporu.
Zari, hezky tu seď. Kamarádko, mám tě rád.
- Odcházím. - Ahoj.
Luisi, nepočkáš na přípitek?
Ne, díky. Je tady příliš negativity.
- Negativity? - Jo, od tebe, z tvé strany.
Proč ji žádáš, aby si ode mě odsedla?
Proč žádáš lidi, aby Zari otěhotněli?
- Nikoho jsem o to nežádal. - Měj se. Pěkná blbost.
Panebože!
Hned dvakrát ses ke mně choval hnusně.
- Jak hnusně? - Na obou tvých akcích...
- Mých akcích? - Ano.
- Křičel jsem na tebe? - Nešels ke mně
a pomlouval mě bokem.
- Ale neřekls ani slovo. - Vůbec jsem se s tebou nebavil.
- Mluvil jsi o mně. - Nemluvil jsem s tebou.
- Byl jsem tam. - Místo tebe mluvily čtyři ženy.
Nemluvil jsem o tobě. Řekl jsem: „Fantano, sedni si na vedlejší židli.“
Protože nevím, cos proti ní měl.
- Chci si s ní promluvit. - Zari, můžeš přípitek?
Tohle už je příliš.
Přesně tak! Tvrdí, že je tu negativita. Co to vykládáš?
- A je to tady. Zase křičíš. - Proč z toho děláš vědu?
Proč z toho děláš drama?
Mám prostě pocit, že jsi teď falešnej.
Já jsem falešnej?
- Jo, jsi falešnej. - Říká chlap se 78 osobnostma?
- Sedmdesát osm osobností? - Sedni si, hochu.
Nechápu celý tohle drama.
Nebudeš na mě potřetí křičet
a myslet si, že to dovolím.
Potřetí.
Tvrdím, že jsi pokaždý někdo jinej, v každým jednom zatraceným případě
je to sakra jiná osoba.
Jsi ten nejpodivnější týpek, co znám.
Překlad titulků: Petr Miklica