Őszintén szólva úgy érzem, tönkretettük Zari buliját.
Az egész csapatra ráfér a vakáció,
és szerintem erre egy fokvárosi utazás a legalkalmasabb.
Remek hely ahhoz, hogy a barátok
valóban kikapcsolódjanak.
Landolás!
Fokváros olyan, mint Vakanda.
Fokváros a luxusról szól, a kulináris élményekről,
a tengerpartról, a borkóstolókról,
az úszkálásokról, a jachtokról. Ez kell nekünk.
A fokvárosi utazás ötlete Zari buliján merült fel,
ahol sok volt a dráma.
Remélem, mindenki feldolgozta a problémáit,
de ha mégsem,
odakint a tengeren
valaki egyszer csak eltűnik.
Haver, nem akarok baromságot.
Ezen a héten nem kérek Luis hülyeségeiből.
Swankyvel keltik a feszkót.
Szerintem Swankynek igaza van, hogy mások becsületét próbálja védeni.
Általában a hölgyek drámáznak a csoportban.
Swankynek és Luisnak ezt rendeznie kell,
mert tudom, hogy ez nem vall Swankyre.
Egyáltalán nem ilyen.
FIATALOK, HÍRESEK ÉS AFRIKAIAK
Zari rendezvénye óta még nem beszéltem Swankyvel.
Részben azért jöttem, hogy ezt tisztázzuk. Beszéljük át!
Swanky és Luis, mindketten itt vannak Fokvárosban,
elkelne egy kis tömjén,
hogy elűzze a sok negatív energiát.
- Hol van Annie? - Remélem, éjfélre ideér.
Nem hinném, hogy Annie bárhová is elutazna. Remélem, eljön,
de nem várom lélegzetvisszafojtva.
- Swanky lesz az utolsó. - Nyilván.
Unom az örökös késését.
Swanky mindig elkésik.
Nem tudom, hogy az öltözködés miatt,
vagy csak szereti, ha utolsóként vonul be a terembe,
amikor mindenki ül, ő meg: „Nahát, itt vagyok. Swanky megjött.”
Csak hogy tudjátok, a nagykutya megérkezett.
A stílus királyának stílusos nagy belépő dukál.
Végre!
Helló, Fokváros!
Mizu, skacok?
Szerintem Luis fura módokat választ arra, hogy beilleszkedjen a csoportba,
Swanky meg nem olyan, aki elviseli a baszakodást.
Ha nem tisztelsz,
akkor készülj fel mindenre!
Úgy érzem, Fokváros közelebb hoz minket egymáshoz.
Szerintem harcoltunk eleget, béküljünk ki, ahogy az barátok között...
Úgy érted, keressünk béranyát Fokvárosban?
- Azok, akik utódra vágynak. - Babázzatok le!
Zari születésnapjából sok dráma kerekedett ki...
- Igen! - ...tutira ki akarom vesézni
Luisszal ezt a Zari-ügyet,
mert elkezdett olyan energiáról magyarázni, ami nem volt jelen.
Úgy döntöttem, ajándékot veszek Luisnak,
és itt akarom neki átadni.
Ez kedves! A szülinapom óta elástátok a csatabárdot.
Hol voltam? Miért nem tudtam róla?
Nyisd ki, hátha bomba van benne!
Ha Swanky ajándékot ígér,
de nem Louis Vuitton vagy Gucci-zöld táskával rukkol elő,
az már gyanús. Adidas?
- Nyisd ki, mutasd meg mindenkinek! - Mutasd meg!
- Mi az? - Jézusom!
„78 személyiség lakozik benned. Légy igazi!”
Ki tesz bele ennyi energiát, hogy ennyire gáz ajándékot adjon?
Önérzetemet mélyen sértette már maga a gondolat is,
hogy egész nap magaddal cipelted, hogy mindenki lássa.
Porig akartál alázni.
Köszönöm.
Köszönöm, Swanky.
Egyértelműen túllőttél a célon. Nagyon gáz.
- Túltoltad. - Zari, ne csinálj jelenetet! Ajándék.
Láttam, hogy Luis álla leesik.
Szemétség volt, barátom, nem fogok hazudni.
Olyan kínos, hogy nem is tudok Luisra nézni.
- Swanky! - Miért szemétség?
- Szemétség. - Jeremiah!
Kibaszottul kicsinyes.
Őszintén szólva nem érdekel, hogy fogadja a csoport,
mert velem szemben volt tiszteletlen.
Senki se szabja meg nekem, hogyan reagáljak a tiszteletlenségre!
Na léptem innen. Ez rohadt furcsa.
- Olyan kicsinyes lett. - Irtó pitiáner.
Annyira kicsinyes.
Ez megerősíti, amit már gondoltam.
Nem akar meghallgatni.
Ez a harmadik eset, az utolsó szög a koporsóban.
Részemről rendben. Legyen így, nem kell mindenkivel kijönni.
Zari vacsorája drámákkal teli este volt,
Luis gyorsan elhíresült a probléma forrásaként,
úgyhogy meghívtam, hogy megtudjam, miből ered ez a híre.
Amit meg akarok beszélni Luisszal,
egyértelműen a Zari partiján előkerült petesejtügy,
mert ahogy a sztori tálalva lett,
valahogy kicsit sántít nekem.
Nku-lu-le-ko! Sza-ba-bad-ság!
Swanky mutatványa után
alig várom, hogy egy drámamentes ebédünk legyen.
Fantana is eljön.
Szeretném látni, milyen, ha Swanky nincs a közelben.
- Az esti vacsin mit csináltál? - Hallom, ajándékot kaptál.
Ajándékot Swankytől.
Ez kedves. Puszi-puszi, kibékültetek.
- Megalázó ajándék volt. - Semmi puszi.
- Megalázó ajándék. - És elfogadtad?
Mit kellett volna tennem? Lehordani?
- El kellett fogadni. - Köszönöm.
Szerintem egy csomó dologgal bosszantod és idegesíted.
Mint például?
Azt mondták, Zari szülinapján petesejtet kértél tőle.
Ez fura nekem.
Őszintén szólva nem hiszem, hogy Luis megérti, milyen fura
egy nőtől petesejtet kérni.
Szeretném hinni, hogy barátok vagyunk.
Szóval barátként elhiszitek az utcai szóbeszédet,
és máris elítéltek miatta anélkül, hogy megkérdeznétek?
Anélkül, hogy rákérdeznétek, honnan jön ez az egész?
- Oké. - Még maga Swanky is,
nem is tudom, honnan szedi,
- de soha nem kértem Zaritól... - Khanyi mondta,
előbb Zarinak, aztán Nadiának, aztán nekem, majd Swankynek,
- szóval erről van szó. - Ez az egész...
Zavarosan hangzik.
Fantana nem ismeri fel
a saját szerepét az egész Luis-Swanky-féle helyzetben,
mert nagyon elvakult.
Akár egy birka, követni fogja, amit Swanky mond.
Az a fajta ember, akit könnyű megvezetni,
ezért nem igazán érti, mi történik.
Igen, de ha a barátod, miért nem fordulsz közvetlenül hozzá?
Mert nagyon furcsának éreztem,
és mert mindenki ezt mondta, azt hittem, hogy igaz.
Fantana látszólag nem gondolkodik önállóan,
azt mondja: „Swanky majd gondolkodik helyettem.”
Jelenleg eléggé butuskának tűnik.
Nos, mi lemegyünk a tengerparti klubba.
Jöttök ti is?
- Utánatok megyünk. - Menjetek csak, majd csatlakozunk!
- Később találkozunk! - Puszit ide!
Tudod, Rosette mindig kifiguráz.
Néha nem tudom, viccel-e,
de néha hiszek neki.
Rosette mindig tesztel. Mindig ilyeneket mond.
- Ő meg mindig otthagy. - Remélem, tudod, mit csinálsz.
Én csak próbálok képbe kerülni.
- Újra. - Oda-vissza.
Rosette-tel a legjobb barátok vagyunk annak ellenére,
hogy bármilyen érzést táplálnék iránta,
de Sebával még mindig romantikus szálak fűznek össze,
ez tagadhatatlan, noha vannak elvarratlanok is.
Csatlakozunk a csapat többi tagjához a parton,
ez olyan festői, meseszép.
Van pár ember, de nincs annyira tele,
mint a part másik oldala.
A strand kellemes oldalán vagyunk.
Andile itt van. Ma reggel érkezett.
- Láttad őt? - Igen.
- És azt is láttam, hogy Sebával jött. - Mi van velük?
Szerintem amolyan visszafogott édeshármas.
Eléggé Diddyre emlékeztet. Azt hiszem, igazából elvannak hármasban.
Csak egy mozaikcsalád, teljesen jó így.
- Nadia, árnyékba kell mennem. - Oké.
A bőröm és a rajtam lévő műanyag zsák...
- Műanyag zsákban a strandon... - Hé, a bőröm fontosabb.
Khanyi szerkója nevetséges, sajnálom. Tetőtől talpig műanyagba burkolózott.
Túl meleg!
Mi ez a sok párna?
- Ó, itt van Khanyi. - Én vagyok.
Helló, gyönyörűm!
Miért öltöztél így?
Khanyi fekete zsáknak tűnik.
Swanky pedig, mintha a Mátrixból lépett volna elő.
Na, ki jött meg?
Nem vették az üzenetet: „Ma strandolunk.”
Seba, mi zajlik közted és Andile közt?
Nem randiztok?
Randiznál vele, ha újra elkezdhetnétek járni?
Nem beszéltünk erről, vagyis, szerintem még ki kell találnunk,
- mit csináljunk. - Aha.
Andilével még várat magára a beszélgetés,
hogy együtt vagyunk, vagy sem.
Mert állandóan a nyakunkon lóg.
Valószínűleg ezért nincs más az életemben,
mert bizonyossá teszi,
hogy másnak nincs helye itt.
Nem szoktam elhamarkodottan ítélni.
Nem fogom előre elítélni Luist.
Őt akarom megismerni, nem az őt körülvevő drámát.
Tőle akarom hallani.
Ember, ez gyönyörű.
Zari a partiján félrehúzott...
Igen?
...és mesélt a helyzetről.
Elküldted hozzá Khanyit, mert gyereket akarsz tőle.
Nem ez történt.
Annyi változatát hallottam már ennek a petesejtügynek.
Meg akarom kérni a kezét, Zarinak akarom adni a gyerekem,
Zari szüljön nekem gyereket.
Honnan jön ez az egész?
Zari megemlítette, hogy érdeklődik a béranyaság iránt,
ezért Khanyitól kértem tanácsot.
Soha nem kértem Khanyit, hogy menjen Zarihoz.
Elárulva és csalódottnak éreztem magam,
mert bizalmasan kérdeztem meg Khanyit.
Khanyi az, aki mindezt félreértelmezte,
és most háttérbe húzódik, az egészet Luis nyakába zúdítja,
mintha nem ő kezdte volna el.
Számomra ez nagyon személyes.
Nem akartam, hogy emiatt poénkodjanak rajtam,
vagy hogy kitudódjék, ez mélyebben érint, érted?
Sokkal személyesebb.
- Hét éve, Big Brother Africa valóságshow... - Igen.
- ...21 éves voltam. Szexeltem a házban. - Oké.
Hát ja, de én rendkívül vallásos családból származom.
Szóval, amikor kijöttem,
kiközösítettek a gyülekezetből.
Ez azt jelenti, hogy nem
léphetek kapcsolatba senkivel a szervezetből,
beleértve a családomat és a gyerekkori barátaimat.
Egyedül maradtam.
Hét éve nem láttad anyádat és apádat?
A szabályok szerint senkivel, aki az egyház tagja,
nem kommunikálhatok.
Édesanyám hangját, persze édesapámét is utoljára
tavaly hallottam.
Öregednek és változnak.
Kezdenek mások lenni.
Hét év alatt sok minden történhet.
Nagyon hiányoznak. Mind.
Mindegyikük hiányzik.
Ez egyike a problémáimnak,
szóval, amikor felhozom ezt az „azonnal gyereket akarok” dolgot...
Családot akarsz alapítani...
- Nem pótolni akarom. - ...hogy kitöltsd az űrt.
Nem pótlékot, hanem kitölteni az űrt.
Miért alapítanak családot?
Néhányan az utódok miatt. Mások meg akarják osztani a szeretetüket.
Ez mind együtt.
Annyi szeretetet tudnék adni, érted, mire gondolok?
Neked ki ad szeretetet?
Ember, nem tudom.
Amikor egyedül ülsz otthon,
ki mondja neked: „Hé! Büszke vagyok rád?”
Senki.
Basszus, öregem!
Annyi mindent tudnék elmesélni.
Oly sok pillanatot tudnék megosztani.
Vannak eredmények, amiket a családdal ünnepelnék meg,
de nem tudom, szóval... keserédes.
Aha.
A legvadabb álmaimban sem hittem, hogy ez Luis története.
Így minden összeállt.
Luis tanácsot ad Fantanának,
mert azt akarja érezni, hogy nagy testvére valakinek.
Luis belekeveredik minden beszélgetésbe,
mert része akar lenni valaminek.
Luis gyereket akar,
mert saját családot akar alapítani, ami neki nincs.
- Becsüllek. - Kösz, hogy meghallgattál.
- Szerintem szenzációs vagy. - Kösz, hogy meghallgattál.
Jól csinálod.
Te leszel a példaképe azoknak, akik most neked hátat fordítanak,
a gyerekeiknek mondják majd: „Őt kövessétek!”
Hogy kergeted az álmaidat?
Ha az álmod épp az,
aminek a saját családod foggal-körömmel ellenáll,
mit csinálsz?
Luis története mélyen megérintett, egyben ráébresztett,
hogy szeretem a család egységét és stabilitását,
és hogy van egy fontos beszélgetésem Sebabatsóval,
amit máris túl sokáig halogattam.
Gyönyörű a mai nap.
Alig várom a borkóstolót,
de Andile félrehúz, és azt mondja, beszélgetni akar.
Szerintem valaki minőségi időt akart.
Flörtölsz, tudom, milyen az, amikor flörtölsz.
- Kivel flörtölök? - Velem.
Nem tudom, milyen választ vársz tőlem.
Furcsa, olyan, most mégis mit akarsz?
Készen állok egy kapcsolatra,
de sosem keresgéltem.
De ha mégis,
nem inkább az otthonomhoz közelebb kéne?
Azt biztosan tudom, hogy nem akarok egyedül lenni.
- Oké. - De amit nem tudok,
ez kellően jó ok-e arra, hogy valakivel együtt legyek.
Ingyen is elárulom, hogy ez nem elég jó ok rá,
hogy velem legyél,
mert az együttlétet kéne akarnod velem,
nem pedig a magányt megszüntetni.
Elmondhatom a legőrültebb dolgot? Nem akarom...
Nem mondhatnám, hogy azért, mert veled akarok lenni,
de azt igen... hogy nagyon nehéz nélküled.
Most ezzel mihez kezdjek?
Mindig szeretni fogom Andilét, világos?
De ebben a helyzetben mindent, vagy semmit akarok.
Teljes embert akarok, nem egy fél Andilét.
Nem egy felet érdemlek.
Egészet akarok, vagy semmit.
Szerintem szánj rá időt, gondold végig, mit akarsz!
Ha ezt csináljuk vagy próbáljuk,
nem lehet olyan, mint korábban,
mert tudjuk, hogy az nem működött.
Sebabatsónak nem tetszett a kapcsolatom Rosette-tel.
Olyan, mintha Sebabatso azt mondaná: „Most vagy soha”.
„Téged egészben vagy semennyire.”
Szóval, ha folytatni akarom, beszélnem kell Rosette-tel.
Ne flörtölj velem!
A barátaimat is kedvelned kell, ha azt akarjuk, hogy működjön,
mert Rosette-et nekem is kedvelnem kell.
Nem kedvelned kell Rosette-et, szeretned kell.
Felejtsd el! Nem vagyok rá hajlandó.
Nézd, furcsa ez a helyzet Rosette, Andile és jómagam között.
Még próbálok megbarátkozni vele,
valamikor talán túlléphetünk rajta, de nem most.
Sebát és Rosette-et látva ezen az úton, én csak:
„Jézusom, remélem, nincs semmi dráma.”
De Luishoz hasonlóan ő is drámakirály.
Nem itt jár az eszem. Túlgondolom a dolgokat.
A fejemben különböző forgatókönyvek zajlanak:
„Mi lesz itt? Más lesz a helyzet?”
„Ezen fogok pörögni?”
- Szia! - Sziasztok, skacok! Halihó!
- Hogy s mint? - Swanky!
Nem lep meg, hogy Swanky nem köszön.
Ez kölcsönös. Nem köszönsz, akkor én sem.
Te a saját utad járod, én is az enyémet. Legyen így, haladjunk!
Szóval, Swanky,
hallottam a pólóról.
Milyen pólóról?
A pólóról, amit Luisnak adtál.
Szerinted ez nem volt kínos és bántó?
Kínos?
Khanyi megerősítette, hogy azt mondta neki, babát akar Zaritól.
Ez nevetséges.
Nagyrészt Khanyi felel a félreértésért.
Khanyinak örömöt szerez, ha hamis információkat terjeszt,
miközben olyan képet fest Luisról,
ami... szerencsétlen.
Szerintem, ha megtudod a valódi történetet arról a Zari-dologról,
valaki másban leszel nagyon csalódott, és nem Luisban.
Hazudik neked.
Kicsit bonyolultabb annál.
Akkor védekezz, állj ki magadért!
Tedd helyre a sztorit, ne görgessük tovább!
Miért nem akkor beszélsz róla, amikor mindenki itt van?
Mitől félsz?
Miért kell másokat félrehúzni?
Úgy érzem, próbálja manipulálni a történteket,
hogy jobban megfeleljen a helyzetének.
Tisztelettel fékezem magam,
és azt mondom magamnak: „Ne csináld!”
„Semmit se kezdj újra! Azt hinnék, őrült vagy.”
Nem ismerem jól Luist, de soha nem hallgattam volna
csendben a jelenlétemben elhangzó
hazugságokat.
Távol mindenkitől,
csak minőségi időt tölteni Kayleigh-vel fantasztikus.
Látványos hat hónapunk volt,
és azt hiszem, rájöttem, hogy valami többet szeretnék.
Jólesik egy kicsit távol lenni a többiektől.
Tudod, csak ennyit bírok elviselni.
- Hűha! - Tökéletes a meztelen fürdőzéshez.
- Bébi! - Mi történt a mókás Kayleigh-vel?
Tudod, ez a romantikázás egy unalmas feladat.
Az a legfurcsább benne,
hogy készen állnék rá, de amikor romantikázni akarok,
mintha Kayleigh nem hinné el, hogy ez igaz.
- Ó, van lokum? - Jól érzed magad?
- Tudom, hogy ez a kedvenced. - Köszönöm, drágám.
Ismerem a kedvenceidet.
Köszönöm, drágám. Nem tudtam, hogy tudod.
Tehát rákényszerítesz a romantikára,
aztán ha romantikus vagyok, nem tudod, hogy reagálj.
Te akartad ezt.
Micsoda kilátás!
Örök időkig el tudnám ezt nézni.
Ó, bébi! Hűha!
Szeretlek!
Én jobban szeretlek.
Miért viselkedsz ilyen furán? Meg akarod kérni a kezem?
- Mi baj lenne azzal? - Viccelek.
De tényleg, baj lenne?
Nem, csak nagyon meglepő lenne.
Miért gondolod, hogy félek az elköteleződéstől?
Mindig úgy állítod be, mintha félnék tőle.
Mert soha nem beszélsz róla.
Tudatosan beszélj arról, amit teszel vagy mondasz!
- De azt teszem. - Nem igazán, bébi.
Gondolod, át akarlak verni, és csak szórakozom?
Nem, úgy érzem, nem beszélsz arról, mi a következő lépés a kapcsolatunkban.
Szerintem a kapcsolatunk új szintre léphet.
Pont ez az. Úgy érzem, nem vagyunk készen a továbblépésre,
az egész csak stagnál.
És azt is szeretném tudni, mi legyen velünk?
Valóban szándékodban áll elvenni engem?
Tényleg akarsz gyereket,
vagy csak szórakozásból és játékból hozod szóba?
Kayleigh szeretne gyorsan előrelépni.
Nem akarok úgy nősülni, hogy aztán elváljak.
Szánjunk rá időt, de Kayleigh-t is meg kell nyugtatnom,
hogy hosszú távra tervezek.
Azért jöttünk, hogy lokumot együnk.
- Az ördögbe, te meg... - A kedvencem.
...komoly dolgokról beszélsz velem. Jézusom!
Tényleg te szervezted?
Te?
Egy évvel ezelőtt Quinton nem volt a legromantikusabb,
de úgy látszik, valaki sokat fejlesztett rajta.
Kértem Khanyitól egy találkozót mára,
mert szerintem ideje,
hogy Kayleigh-vel új szintre emeljük a kapcsolatunkat.
Khanyi a legjobb, aki segíthet ebben.
Tudja, hol tartok éppen az életemben.
Még ha eléggé hullámzó is a kapcsolatunk,
Kayleigh pozitívan hatott az életemre
az elmúlt csaknem három évben,
szóval szeretném tudni, férfiként miként erősítsem meg a nőnek,
hogy számomra ő az egyetlen.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Tudod, ez annyira nem vall rád, a tequilától idáig.
- Felnőttünk. - Ilyenné válunk?
- Nem lehetünk örökké 12 évesek. - Igaz.
- Oké, elment. Együk meg! - Együnk, mert úgyis éhes vagyok!
- De amúgy hogy vagy, őszintén? - Nahát!
Tudod, nagyon oda vagyok ezért a nőért.
Sokat adott nekem.
Nagyon szeretném tudomására hozni, hogy miként érzek iránta.
Mit akarsz mondani?
Kész vagyok a továbblépésre.
Sosem hittem volna, hogy Kayleigh-ről beszélgetek
Quintonnal.
A kérdés az, hogy ezzel a nővel akarsz-e majd üldögélni a verandán
hetvenéves korodban?
Halló?
Ez nehéz kérdés, gondolkodom. Gondolkodhatok a válaszon?
Három év után még gondolkodsz?
Tudom, hogy nem állok készen ekkora változásra,
de azt is tudom, ideje megnyugtatni őt,
hogy nem akarok sehová lelépni.
Nincs senki más tartalékban.
Ha elfogadsz egy javaslatot, akkor legyen egy „előzetes leánykérés”!
Előzetes leánykérés?
Nem kéred meg a kezét, csak előre vetíted.
Tudod, mint a filmek előtt.
- Mint egy filmelőzetes? - Igen.
Aztán eldöntheted, meg akarod-e nézni a filmet.
Egy komoly beszélgetés a szeretteid jelenlétében,
ahol színt vallasz, aztán megkérdezed tőle.
Hű, ez házasságnak hangzik.
Lennél-e majd egy nap a feleségem?
De miért mások előtt kerüljön rá sor?
Hivatalosabbá teszi.
Nézd, ez egy kicsit bonyolult lesz,
mert Kayleigh azt hiheti, hogy megkérem a kezét.
Most nem lesz gyűrű,
de ha Khanyi tudja, mi kell ahhoz, hogy Kayleigh megerősítést nyerjen,
hajlandó vagyok megfizetni az árát,
hiszen, ha Kayleigh nem biztos bennem,
annak is én fizetem meg az árát.
Fokvárosban valami kihagyhatatlan,
muszáj elmenned egy kishajós kirándulásra.
Luis és Swanky nyilvánvalóan velünk jön a hajón,
de velem nem lehet kibabrálni,
különösen nem a nyílt tengeren,
mert el fogsz tűnni. Kidoblak a hajóból.
Swanky szerint Luisnak meg kell szólalnia és védenie magát. Ugyan mitől?
A bolhából csinálsz elefántot.
Swankynek be kell látnia, hogy ő maga a dráma.
Swanky barátként nagyon hűséges,
de abban a pillanatban, amikor kiesel a kegyeiből,
180 fokos fordulatot vesz.
Eljövök érted, és vért akarok látni.
Luis, hívnom kell az égi isteneket, hogy szólásra bírjanak,
mert ezt a szart itt és most akarom tisztázni.
Luis, hogy érzed magad?
Most mit csináltam, Swanky?
Egy baráti társaságban vagyok, és azt hallom:
„Luis azt mondta, hogy gyereket akar Zaritól.”
„Nem, félreérted a történetet.”
„Nem ez a sztori, hanem mi?”
Immár sokadjára fordul elő, hogy együtt lógunk,
és előkerül ez a beszélgetés Luis jelenlétében.
Kérdem én, hogyha ott vagy, és olyanokat hallasz,
amik nem igazak, miért nem tárod fel a saját nézőpontod,
miért hagyod, hogy terjedjen ez a méreg. Ez a problémám.
Úgy vagyok ezzel, hogy kicsit sem érzem helyesnek.
Érted, mit akarok ezzel?
Nem akarod elmondani az igazi történetet?
A béranyaságról beszéltem, mióta itt vagyok, az első naptól,
mert igénybe akarom majd venni.
Zari is felhozta a béranyaságot.
Úgy voltam vele: „Valaki más is van,
akit érdekel a béranyaság-dolog.”
Nos, mielőtt elmentem volna Zarihoz, meglátogattam Khanyit,
és tanácsot kértem tőle.
"Khanyi, szerinted jó ötlet, hogy elmenjek Zarihoz
megkérdezni tőle, belevághatnék-e a béranyasági programba,
kereshetnénk-e együtt...”
Azt állítod, nem küldted hozzá Khanyit, hogy megkérdezze.
- Nem mondtam... - Khanyitól kértél tanácsot.
Velem azt közölte: „Amúgy Luis megkért,
hogy kérdezzem meg tőled, lennél-e a gyerekének az anyja.”
Nem.
Most nagyon összezavar, amit Khanyi mondott, és amit Luis állít.
Miért mondana Khanyi ilyet?
- Nem gondolod, hogy félreértenek? - Biztos!
Őszintén szólva elnézést is kérek érte, mert ez nem jellemző rám.
Azt sem értem, hogy ha valami probléma van,
egy olyan helyzet áll elő, ami téged érint,
és jelen vagy, mégis hallgatsz, na ez aztán felbassza az agyam.
- Ez kihoz... - Fel kéne szólalnom?
Igen! Mert ha a végén csak ott ülsz,
és hagyod, hogy a többiek félreértsenek,
vagy félreértsék azt, amit mondtál, akkor ez a méreg
futótűzként szétárad a csoportban,
és a végén te maradsz majd a rosszfiú.
Swanky azt kérdi: „Mi a te verziód?”
És arra biztat, mondjam el a többieknek, miről van szó.
Talán megértik.
Amíg fent voltam, Swanky rádöbbentett,
hogy fontos kiállni önmagunkért, nem pedig hallgatni.
Szeretnék valamit mondani nektek.
Nem spermát akarsz adni megint, ugye?
Beszélj! Hadd mondja!
Hét évvel ezelőtt kiközösítettek a templomból.
Ez azt jelenti, hogy nem állhatok szóba senkivel közülük,
a saját családommal sem.
Az egész családoddal? Ebbe belehalok...
Ha az életedben ennyi ideig
nem beszélhetsz a saját családoddal,
akkor ki az, akivel beszélhetsz?
Részben azért szeretnék gyereket, hogy saját családom legyen.
Nincs lehetőségem visszamenni a gyülekezetbe.
Ehhez fel kéne adnom a „világi” életemet,
márpedig a világi életem a munkám.
Ez egy bonyolult helyzet.
Nagyon gyorsan ítélkeztünk: „Gyereket akar,”
meg miegymás, szóval úgy értem...
- Hagyj ki minket! Magadról beszélj! - Swanky az, aki közülünk
nagyon keményen beléd állt.
Az emberek sok mindent átélnek, amiről nem tudunk.
Csak a külsőt látjuk.
Mostantól jobban értem Luist.
Néha olyan gyorsan ítélünk meg embereket,
nem is tudjuk pontosan, min mennek keresztül.
Amíg meg nem ismered a másik sztoriját,
ne ítélkezz!
Semmi baj azzal, ha nem vársz, amíg megtalálod a nagy őt,
hanem korábban lesz gyereked.
Ha úgy érzed, ez a megfelelő alkalom,
akkor tedd meg!
Végtére is nem tudod, mekkora súly nyomja
mások vállát,
ezért fontos beszélgetni, valakinek elmondani.
Nem tudsz mindig mindent kitalálni.
Tudod, néha szükségünk van arra a kis szikrára,
hogy a helyünkre kerüljünk.
Örülök, hogy sikerült a végére járnunk.
Emelem poharam a szeretetre,
a szexre és a pénzre!
- Csirió! - Egészségetekre!
Valahogy megkönnyebbültem.
Úgy érzem, óriási súlytól szabadultam meg.
Úgy érzem, most megkezdhetem a gyógyulást.
Kitárulkozom a többiek előtt,
mert az emberek természetesnek veszik a családdal töltött időt,
ami nem hozható vissza, azok a pillanatok nem pótolhatók.
A legutóbbi esemény óta
azt érzem, megszabadultunk minden negatívumtól,
ellenségeskedéstől, drámától, félreértéstől,
mindent az óceánba dobtunk.
Miért nem lehet ilyen az élet?
Ezt nézzétek!
Afrika.
Lenyűgöző!
Nem hazudok.
Félek a zárt terektől.
A kilátás egészen elképesztő,
de belül be vagyok szarva.
Skacok, ma én leszek az idegenvezető.
- Igen, Swanky. - Felviszlek benneteket.
Remélem, Swankyvel már oké, mert feljöttünk a hegytetőre,
remélem, ez nem egy csapda,
hogy ledobhasson a hegyről.
Ez ám a kilátás! Azta!
Mondtam, hogy van egy meglepetésem.
Tessék!
Nagyon könnyűnek érzem magam,
még a tegnap este hatása alatt vagyok.
Tudjátok, mire értem, a súlyra, szóval mindenki király, végre:
„Jobban megértjük egymást,” és úgy érzem, mindig jó ötlet
csak úgy néha tartózkodási helyet változtatni.
Tudjátok, csak úgy elutazni valahová a barátokkal,
mert így többet megtudhattok az illetőről
és azokról, akikkel együtt lógtok,
ami felemelő érzés.
Sokkal könnyebbnek érzem magam,
miután Luis és én rendeztük a nézeteltéréseinket.
Jó a hangulat, jó az energia, és azt mondom: „Ezért vagyok itt.”
- Mennyire jó már? - Káprázatos! Hűha!
Képzeljétek el, hogy megkéritek valaki kezét,
de az nemet mond. Belehalsz.
Valószínűleg ledobják a gyűrűt.
Naked, itt kéne elővenned a gyűrűt,
és megkérni Kayleigh-t. Vissza, srácok! Hé!
Gyerünk!
Itt az alkalom!
Tudod, elmész valahová, és a hely szinte kiált: „Kérd meg a kezét!”
Kayleigh, gyere! Naked akar valamit. Gyere!
Nem tudja, hogyan térdeljen le.
- Megteszi, édesem. - Kényszernek hívják.
Maradj ott! Hozom a telefonom! Le akarom fényképezni.
Úgy érzem, ha feleségül akarna venni, térdre kéne ereszkednie,
de Quinton soha nem tenne ilyet.
Úristen, mi történt?
- Szent ég! - Tényleg megteszi.
Ez nem lehet igaz. Lehetetlen.
Hogy ez a fickó letérdeljen, elképzelhetetlen.
Annyira össze vagyok zavarodva.
Úristen!
Szóval, amikor Swanky rákezdi: „Naked, itt kérd meg...”
Mondj igent!
...arra gondoltam: „Bakker, miért is ne?”
A feliratot fordította: Várkonyi Erika Lívia