Боже мій!
-Це не насправді. -Дивися не на нас, на нього.
Я тебе кохаю, і завжди кохав.
Боже ж ти мій!
Я не хочу бути без тебе.
Відколи ти з'явилася в моєму житті, я став кращою людиною.
То він серйозно. Що ти робиш? О боже.
Ні, це не насправді.
Я став кращою людиною, кращим батьком, навчився розуміти.
-Я аж сльозу пустив. -Ні, він жартує.
Ти знаєш, що я до тебе відчуваю. Ну-бо, ти знаєш мої почуття.
-Я знаю, любий. -Ти знаєш, що я до тебе завжди відчував.
-От чорт. -Це...
Не хочу бути без тебе.
Відколи ти з'явилася в моєму житті, ти зробила мене кращою людиною.
Кращим батьком, кращим коханцем, кращим братом, кращим в усьому.
-І... -Дідько.
...я хочу, щоб ти залишалася зі мною, не хочу, щоб ти ще кудись пішла.
Я тебе кохаю.
Ох, чорт.
-Не лише сьогодні, назавжди. -От же ж.
Так, годі з мене.
То що?
-Маєш його підвести. -Хочеш бути зі мною завжди?
Так це насправді?
Я починаю відчувати, що це може бути серйозно.
Тобто все, що він зараз каже,
я ще ніколи не чула.
Це дійсно може... Не знаю, це може бути насправді.
-Хочеш бути зі мною завжди? -Ой, друзі.
Друзі, мусимо спланувати весілля!
Кхані казала, що трейлер освідчення — це ніби трейлер перед фільмом.
Якщо їй сподобався трейлер,
уявіть як вона вподобає те кіно.
ЗІРКОВА МОЛОДЬ АФРИКИ
Сьогодні маю змішані почуття, бо скоро приїде Даймонд,
а як він поїхав в те турне, між мною й Зарі відбувалися
дещо божевільні речі.
Коли Зарі сказала, що в Даймонда є дівчина,
у мене виникли кілька питань.
І я запросила Розетт допомогти розібратися в моїх стосунках з Даймондом.
-Фантано! -Привіт.
-Привіт, мала. -Яке чудове вбрання.
-Поглянь, я схожа на тебе. -Я бачу.
Я не багато знаю Даймонда й Фантану,
тож мені дуже цікаво дізнатися, які між ними стосунки.
То що там з Даймондом?
Як ми бачилися востаннє, було щось...
Він повернувся. Я його запросила,
бо поки його не було, Зарі багато чого наговорила.
І я не розумію, вона це каже, аби, типу,
відвадити мене від нього, чи вона дійсно каже правду
і намагається мене застерегти.
Гадаю, вона його не відпускає.
Хоче обирати, з ким йому зустрічатися.
-Саме так, бо я... -У тому й проблема.
-А вона ніколи не знайде... - ...а я — це я.
Я щойно повернувся,
я знаю, що Фантана намагалася зі мною зв'язатися.
Було кілька голосових повідомлень, і, схоже, вона була трохи знервована.
Здається, розгортається драма.
Гадаю, перш за все мені треба зустрітися з Фантаною,
дізнатися, чи вона в нормі.
Фантано!
-Привіт! Як справи? -Що хорошого?
-Як ти тут? -Все добре. Як ти?
Обійми-но мене.
-Як ти? -Добре.
-Чудово? -Так.
-Привіт. -Це Розетт.
-Привіт. -Платнумз.
-Це Даймонд. -Дуже приємно.
Рада знайомству.
Я думав, будемо лише ми з Фантаною,
тож таки дуже здивувався, як побачив, що там є ще хтось.
-Мама дітей Анділє. -Справді?
-Так, перша з них. -Матір...
-Так? -Чорт, «перша з них».
-А скільки всього? -Серйозно, скільки?
-Дві. Чи чотири? -Та ні, дві.
Добре. Я не очікував чогось такого... несподіваного.
Вона гарна. Анділє таки має смак, визнаю.
Фантано, то як ти?
Добре. У мене стрес, я роздратована через твоїх друзів.
Он як?
Зарі діяла мені на нерви,
а вони всі мене вибішували,
а тобі й байдуже.
-Ясно. -Не питай. Тобі байдуже.
Я навіть не знала, що в тебе є наречена, чи дівчина.
То вона є?
-Хто тобі сказав, що в мене є дівчина? -Зарі, хто ж іще?
Ми були на вечері у Сванкі.
Луїс і Зарі дещо надумали.
Як це?
Казали, як я з тобою в студії,
то стану відомою тому, що спала з тобою,
а не завдяки моїй музиці.
Зарі казала, що ти будь-що скажеш, аби залізти мені в штани.
Усі ці історії про дівчину і все таке,
для мене це щось геть нове.
-То є дівчина? -Ти... Ага.
-Та немає. -У тебе є дівчина?
-Немає дівчини? -Ні, це...
То Зарі... Розумієш?
Я не розумію, що сталося з командою.
Просто не розумію.
Немає у мене дівчини.
А дівчина в Даймонда є.
Принаймні, у соцмережах. Ось що я бачила.
Отже, Зарі не бреше,
Фантана просто цього не визнає.
Чому — я не знаю.
Гадаю, маєте зробити спільну фотку.
Виклади собі на сторінку.
Я? Гаразд, звісно.
Просунеш її, додаси популярності.
Підпиши: «Її музику я теж слухаю».
-Дай посилання. -Можна
Так, зроби це. Було б мило.
Я рада, що ми все з'ясували, він сказав,
що дівчини немає, і що тепер я можу бути поряд,
знаєте, стовідсотково.
Я не зовсім певна, що тоді насправді було
на Столовій горі.
Не знаю, чи то було серйозно,
бо перед тим як Квінтон став на коліно,
Сванкі жартував про «Уявіть, що хтось вам освідчується».
Я зустрічаюся з Анділє, Себабацо й Енні,
бо щось я заплуталася.
Не хочеться почуватися дурепою,
бо зраділа освідченню, якого насправді не було.
То що з тобою сталося в Кейптауні?
То ви ще не чули?
Ні.
Що там у вас було?
Зараз розповім, що було.
Ми підійнялися на гору, ми це я, Сванкі, Квінтон, Фантана,
аж тут він опускається на коліно
й висловлює, що в нього на серці.
Такого з ним ніколи не було. Я геть розгубилася.
Думаю: «Чорт, не схоже, що це насправді».
-А сказав: «Ти вийдеш за мене?» -Сказав.
А ти що?
Сказала: «Так».
-Ви заручені? -Мабуть.
Як це, «мабуть»?
-Вітаю! -Дякую, мабуть.
Я щось не певна. Погляньте на руку, обручки ж немає.
Обручки немає?
-Гаразд, тож, добре, я... -Згодна.
Боже, пошли мені розуміння. Що це означає? Що це було?
Ти вважаєш себе зарученою?
Хороше питання.
Ні.
-Вона каже: «Ні»? -Ти це про що?
Я хочу святкування, щоб було справжнім.
Чому ти вважаєш, що ні?
Гадаю, коли отримаю обручку, ну, від нього, свою власну обручку,
відсвяткую, тоді знатиму, що насправді.
Не розумію, що з Голим.
Я б радо привітав свого друга,
але з огляду на те, що я бачу, що я чую,
хочеться запитати: «А він заручений?»
Я б справді дуже хотіла, аби він геть тебе приголомшив
обручкою.
Хай хоч і за 50 доларів.
Я знаю. І я не хочу видатися невдячною, чи що не щаслива.
Ні. Ця дівчина заслуговує на щось краще.
Ти своїм рідним сказала?
Поки що нікому не казала, бо...
Таки не думаєш, що це насправді.
-Друзі... -Бо я б відразу сказала.
-А він сказав? -Ні, не сказав. Нікому не казав.
Ця розмова вийшла якоюсь незграбною.
Квінтон мав би сидіти поруч
і відповідати за мене, бо я навіть не відчуваю,
що мені дійсно освідчилися.
І це мене дратує.
Енні поговорить з Квінтоном.
-Привіт. -Привіт. Хто це тут?
Я хотів зустрічі з Зарі й Кхані,
бо після поїздки в Кейптаун відчув значне полегшення.
Ми зі Сванкі владнали розбіжності,
і нарешті порозумілися щодо Зарі та драми з сурогатним материнством.
-Привіт. -А мені казали інший час.
У Кейптауні було багато чого, дехто позбавився тягаря,
Луїс прояснив ситуацію,
що він сказав Кхані, а чого не казав.
То була вдала поїздка, гарна поїздка,
за винятком Сванкі.
-То що там у вас зі Сванкі? -Ми помирилися.
-Сванкі змінився, еге ж? -Його серце розбито.
Його розбила Енні.
Це боляче.
-Вони ж розібралися. -Ні. Коли?
-Ні, не помирилися. -Коли?
Звідки ти це взнала?
Сванкі зараз нелегко.
Хоч Енні й Сванкі й поговорили,
щоб все залагодити,
Сванкі вважає, що вибачення Енні було фальшивим і несправжнім.
Тож ясно, що проблеми нікуди не поділися.
І, гадаю, він зірвав на тобі злість через все це.
-Постраждав через це все. -Клянуся.
Бо ми із Зарі не розуміли, чому Сванкі щоразу такий:
«У чому проблема?»
Ото ж бо. Особисто йому я нічого не робив.
Завжди йшлося про інших.
Розрив з найкращим другом, це ж як розрив з коханим.
Це кепсько.
Тож ми мали справу з людиною з розбитим серцем.
Мені це видається логічним, я можу краще
зрозуміти Сванкі.
Схоже, він зірвався,
а я просто потрапив під гарячу руку.
Отже, тепер Сванкі мені трохи симпатичніший.
-Треба їх десь замкнути. -І що потім?
-І залишити. -Що завгодно.
Буде, що буде.
Луїс має рацію.
Треба звести їх у замкненому просторі та примусити поговорити одне з одним.
Забула вам сказати. Даймонд повернувся.
Цікаво.
Дуже кортить його спитати, що то він про мене наговорив.
Хочу зустрітися лицем до лиця,
бо та Фантана стверджує,
що поки ви тусили, ти наговорив про мене купу гидоти,
що могла б мене прикінчити.
Хочу глянути йому в очі, спитати: «Гаразд, то що відбувається?»
Я не терпітиму, що якесь дівчисько, на кшталт Фантани, мені каже:
«Ой, він таке казав...» Та пішла ти.
-У неї вітер в голові. Мала ж ще. -Ага.
Ні, це аж ніяке не виправдання.
«Мала» в мене дитина, якій сім років, а не Фантана.
Річ у тім, що я маю з'ясувати, казав він це, чи ні.
Постійних людей з тимчасовими не обговорюють.
Так. І якщо він так сказав,
чому ти мене обговорюєш з цією, не знаю хто вона йому, особою?
Ви ж знаєте, що я його поважаю,
ціную повагу, що він виказував.
Але як захотілося шпекнути якусь дитину,
і ти вже отак про мене говориш?
Я йому влаштую, як Медея. Пошкодує, що завів зі мною дітей.
Ану як не казав?
А як казав?
Еге ж, як казав, то йой.
На її захист: якщо він справді це сказав, то це таки халепа.
Не хочу зустрічатися наодинці. Причарує.
Любить мене пригорнути,
щоб ми заговорилися і все забули.
Мені треба, щоб були присутні ми всі.
І Фантана, і Даймонд, і я отак:
«Хочу дещо сказати... Здається, ти щось там таке казав.
Можеш повторити для всіх? Щоб усі знали.
Говорив про мене. Скажи їм».
-Я думала, ти змінилася. -Ні.
-Він же батько твоїх дітей. -Що з того?
Як я матір тих дітей, то мусиш виявляти до мене повагу.
Коли я говорив із Себою в Кейптауні,
я зрозумів, що якщо хочу, щоб наші з нею стосунки розквітли,
знадобиться підтримка Розетт.
Я потребую її підтримки.
-Привіт! -Анділє!
Поцілуєш татуся?
-Поцілуєш матусю? -Ні.
Коли я думав над можливістю,
щоб ми з Себою знову були разом,
захотілося поговорити з Розетт.
Я хочу, щоб вона дещо обміркувала.
-А що, бувають поцілунки для матусі? -Ні, лише для татуся.
-Ось так, маленька. -Матусю нехай цілує татусь.
Ні!
Ми багато пройшли.
Мені дивно, які ми зараз,
що він може довіритися мені, я — йому.
Він сказав, що хоче про щось поговорити.
Що б це могло бути?
Не знаю, чи не проженеш, коли розкажу з чим прийшов.
Ти що, одружуєшся?
Не може бути, що їдеш.
Розетт для мене важлива,
я не хочу її ошелешити,
щоб вона про щось дізналася, чи почула щось від інших, не від мене.
Що скажеш, якщо Себа і я знову зійдемося?
Я думала, ти розкажеш про нову дівчину.
А ми перемотуємо назад. Чому назад?
Хіба не ти казав, що не хочеш до неї повертатися?
-«Покінчено». -А тепер питаю.
Такі вже ми, люди. Постійно змінюємося.
Тож, якби це сталося, хоч це й не напевне?
-Це твоє діло. -Я про це думаю.
-Але й твоє. -Чого б це?
Ти ж знаєш, як ми пов'язані.
А ти знаєш: вона ставитиметься до мене по-іншому, якщо зійдетеся.
Буде по-всякому на мене дивитися.
Вона точно змінить своє ставлення до мене.
Себа й не приховувала, що звинувачує мене
в її розриві з Анділє.
І цього разу, не думаю, що складеться.
Хтозна, може, ми знову у відправній точці,
звідки ми починали, коли все розвалилося на шматки.
Якщо ви знову будете разом, не знаю.
Тобі вирішувати.
Безсумнівно, мають бути межі.
Її у своєму домі я точно не хочу.
Зійдімося знову та й годі вже цієї дурні.
Годі Себабацо, годі цього і...
І я ті свої шашні покину.
Які ще шашні? З них і почнемо.
Ті шашні — то просто дурниці.
Ми ж вже дорослі.
У нас є діти, між нами стільки всього було.
Гадаю, разом нам буде чудово.
Ми б зруйнували наші стосунки...
Ти б зруйнував. Говори за себе. Я — ні.
Я була молода. Скільки мені було, 20, 21?
Та годі тобі вже.
За останні пару тижнів
Розетт кілька разів заговорювала, про те, щоб нам знову зійтися,
і мені все здавалося, що вона жартує,
але зараз це все чомусь звучить зовсім по-іншому.
-Я доросла жінка, я мама. -Супутниця.
-То тепер ти мене так називаєш? -Так.
-Супутниця в житті. -Нудно.
Поставлюся до цього з сумнівом. Та зап'ю шампанським.
Схоже, все, що, як я думав, я знаю,
все, що на мою думку я вже вирішив,
щойно пішло шкереберть.
Ну що ж. Годі вже тих спроб. Це була остання.
Чи таки варто бути з Розетт?
Може, нам спробувати ще раз?
І знову я у вихідній точці.
Я хочу, щоб Квінтон став більш чутким.
Хочу, щоб він, знаєте, пояснив, що відбувається в його голові,
бо щось я його не розумію, тож мусить мені відкритися.
Ми ж навіть і не поговорили. Це бентежить.
Що бентежить?
Ну добре. Що конкретно то було? Мабуть, таки маю спитати.
Але ж ти точно знаєш, що то було. Трейлер освідчення, ось що.
Ніколи про таке не чула, любий.
Я в цьому недосвідчена, треба мені пояснити.
Це сталося спонтанно.
Я подумав, що то був вдала нагода
дізнатися, як ти відреагуєш, якби я спробував дати тобі відчути,
чи спробувати, аби ти... Щоб запевнити тебе щодо моїх почуттів.
Гадаю, Квінтон має власне уявлення, що таке трейлер освідчення,
але іншим про це невідомо, бо такої штуки просто не існує.
Я гуглила «трейлер освідчення».
Схоже, це якась вигадка.
То чому подумав, що потрібен трейлер?
Навіщо тобі знадобилося щось перевіряти?
А чому ні?
Чому просто не зробити все по-справжньому?
Гадаю, ми обоє знаємо, що не готові.
Ясно. То ти просто ніби поманив морквиною?
Ні, тобто, ти ж знаєш, що то було.
Це був трейлер освідчення. То...
як гадаєш, ти готова?
Бо все, що я бачив останнім часом,
показує, що ти до цього не готова.
Коли б ми не розмовляли, коли ведемо такі бесіди,
я знаю, чого хочу від життя.
У нас взагалі є майбутнє?
Я така рада, що ти це запитав,
бо саме цього я й чекала.
-Але... -Я все чекала,
коли ти про це заговориш.
Чекала, коли в тебе дійде до серйозних дій.
Зазвичай жінкам просто освідчуються.
Стають на коліно й просять про одруження.
І все. Готово.
Я ніколи не чула про таке: «Дубль один, дубль два, дубль три.
Тепер одружуємося». Ти хочеш одружитися, чи ні?
Боїшся зробити це по-справжньому?
Так, бо я двічі був одружений.
Що буде, як знову не вдасться?
Я не хочу занапастити собі життя,
і також не хочу спаплюжити майбутнє Кейлі.
Якщо не почнемо працювати заради спільної мети,
щось буде втрачено.
Забив?
Так, забив.
Ніщо так не зближує африканських хлопців як футбол,
і сьогодні я запросив друзів пограти.
Нащо ті окуляри на грі?
Надто яскраве світло.
Панове.
Ох чорт. Що доброго?
Все добре, друзяко. Що там?
Я і спорт несумісні.
Єдина причина, чому я тут —
бо треба розібратися з 2Baba в ситуації щодо Енні.
Не певен, чи 2Baba знає, що ж насправді сталося,
тож я просто скористаюся нагодою спитати: «Що за справи?».
Ну, я не бачився з 2Baba певний час,
а потім, що очевидно, сталася та купа лайна.
Ми з Енні сильно посварилися.
Намагалися це залагодити, та вона відмовляється від відповідальності
за те, що наговорила під час тієї розмови телефоном,
і за весь час цієї драми 2Baba не сказав ані слова.
2Baba мій друг.
Енні мені подруга. А разом вони мені як рідні,
тож мені якось дивно, що він так зі мною й не зв'язався,
поки тривала все це відбувалося між мною й Енні.
І я таки хочу знати, що таке?
Еге ж, що таке?
Я не знаю, що відбувається. Я з тобою не сварився.
Я не маю причин на тебе сердитися,
а ти зараз намагаєшся показати, ніби мав би.
У чому, бляха, річ?
Що я мав зробити?
Гадаю, людина, що могла б найшвидше
владнати непорозуміння між нами, — це, мабуть, саме він.
Я відчував, що тебе немає, коли ти так мені потрібен...
Я просто хотів ясності, тобі часом не начхати на ці відносини?
То була цілковита неповага.
Мені таке говорити не можна. Так не...
Не можна так чинити. Це просто...
Так робити геть не можна.
І мені так дивно, що ти мене про це питаєш.
-Еге ж. -Розумієш,
ви обоє — дорослі, так?
Я навіть не знаю, що сталося.
Я й досі твій друг, їй я досі чоловік.
І мені геть байдуже, що там у вас за сварки.
Годі іржати!
Не смій ставити мене між двох вогнів.
Та ні, гаразд.
Отака-от моя позиція,
і, гадаю, це також і відповідь на все, що ти щойно мене питав.
Має ж мій номер.
Є проблеми? «Йоу, що сталося?»
Нащо чекати, поки опинишся перед камерами?
Це цілковита неповага до мене.
Не хочу застрягти в колії, як Даймонд із Зарі,
з якої ми з Себабацо так і не зможемо вибратися й жити далі,
адже неправильне рішення нічим не краще відсутності рішення.
Останні кілька тижнів ми з Анділє у якомусь підвішеному стані.
Були якісь незавершені розмови,
а ще мені здається, що це все тягнеться вже давно.
Гадаю, це він має вирішити щодо наших стосунків,
бо це він виманив мене з мого кутка, тож...
Вирішуй вже.
-Привіт. -Привіт.
-Агов! -Привіт.
Я мушу невідкладно провести цю розмову,
і зарази Себи, і мене, як і моєї родини в цілому.
Це складне рішення, але я мушу його ухвалити,
бо ми обоє надто часто його уникали.
-Чого ти хочеш? -Чого я хочу?
-Так, чого хочеш ти. -Милий, ти тут лідер.
Це ж ти мені сказав: «Почнімо цю розмову».
Як не знаєш, чого хочеш ти,
то я точно не скажу: «Ось чого хочу я».
Спершу скажи ти.
Складно рухатися далі,
коли є ти, є Розетт, є діти.
Завжди зручніше оглядатися назад і казати:
«Це просто».
Може, воно й просто, але чи правильно?
Думаю, відмова вирішувати — це теж рішення, саме по собі.
Я теж.
Розумієш, про що я?
Бо просто не знаю, що ми можемо зробити, чого ще не робили.
Не знаю, що можемо зробити по-іншому,
щоб це відрізнялося від усього, що ми вже робили.
Іноді бути сильним — це не чіплятися до кінця, а відпустити.
І я думаю, нам варто досягти стадії,
коли стає сили, щоб...
відпустити.
Гаразд.
Принаймні, ти щось вирішив.
Для нас краще бути батьками,
ніж романтичною парою.
-Усе гаразд. -Ти ж
одна з найгарніших жінок. І все буде добре.
Я знаю.
І якщо вже так вирішив, ти мусиш мене відпустити,
бо все це з нами через те, що ти не міг мене випустити.
Я не засмучена результатом цієї розмови,
мені легше, бо з'явилася визначеність.
На жаль, і на щастя, він буде поруч до кінця мого життя.
Просто доведеться одне одного не торкатися.
Не знаю, чи говорив ти з Розетт.
Я говорив з Розетт, і це мало значний вплив,
бо вона все питала, чому б нам не спробувати ще раз.
-Вам із нею? -Так.
Вибач. Справді?
То ось чому ця розмова так повернулася?
Вона спитала, ти їй відмовив,
і мені маєш відмовити. Так я розумію.
-Ні. -Ясно.
Авжеж.
-Ти до біса дивний, Анділє. -Чому це дивний?
Тільки й торочив же, що ви лише друзі.
Ну, на цю мить, так і є.
Навіть і не знаю, як мені реагувати.
Що ж.
Ну, щасти.
Лише це й можу сказати як друг.
Банда
Ти, багатий недоумку, не чіпай моїх людей...
Я часто виступаю в стрип-клубах,
така вже там енергія, якщо ви мене розумієте.
Мої виступи найкраще пасують до атмосфери стрип-клуба.
-Привіт! -Привіт, моя найулюбленіша реперко!
-Привіт. -Як справи?
-Дякую, що прийшла. -Нема за що. Ти така гарна.
У мене саундчек,
і буде круто, як дівчата прийдуть
на саундчек,
просто розслабляться в атмосфері клубу перед клубною вечіркою.
-Будьмо. -Будьмо.
-Подруго... -То як життя?
Добре. Не напружуюся.
І Даймонд повернувся, тож...
Брешеш! Даймонд повернувся?
-Еге ж. -І що?
-Ти з ним говорила? -Говорила.
І Розетт була. Поговорили про його дівчину,
пам'ятаєш же, як Зарі мені сказала,
ніби в Даймонда вже є дівчина, а її немає.
Але ж є. Він клятий брехун.
Є дівчина. Він бреше. Це є в соцмережах.
Зазирни в блоги.
Я його спитала: «У тебе є дівчина?» Він відповів: «Ні».
Та ну. Дівчина таки є, а він брехун.
Він сказав: «Її немає». І байдуже.
Як чоловік не визнає, що вона є,
то я буду з ним.
Вона вважає за краще ігнорувати реальність.
Де дівчата збираються разом, там тривожно.
Бо всі зловредні.
Привіт!
-Привіт, любі. -Привіт.
Як ти?
Де «Єгер»? Мені треба текіли.
То буде ще й алкоголь?
Побачимо, що вийде.
-Боже. Привіт. -Дівчата, ви... О, Зарі!
А де середина сукні?
-Немає. Її не існує. -Ого, Зарі.
Ситуація з Фантаною, зараз вона просто зависла.
Після вечері у Сванкі, тієї сварки через Бонанг,
якщо їх енергії збігаються — я тут, як ні — ну, то й добре.
Я застрягла на: «Привіт, Зарі».
Привіт, любі! Привіт, Кей-Кей.
-Фантано, як справи? Подруго... -Все гаразд.
Де «Єгер»? Мені треба текіли.
По правді, я не впевнена, як я ставлюся до цієї зустрічі...
з усіма, з цими дівчатами.
От знаю, сьогодні може статися драма.
Як ти?
Вже добре.
Як справи?
Енні, люба.
О, ти знову з нами.
-Енні як завжди. -Жовтий, дівчатка, усі. Йоу.
Жовтий, дівчатка.
Я дуже здивована появою Енні.
Чесно кажучи, я думала, що вже ніколи її не побачу.
Особисто я не знала, чи ми ще подруги,
чи вона ще вважає мене подругою.
Але я їй рада.
Думаєш, вона ще вважає мене подругою?
Нас усіх, чи ми їй ще друзі?
Гадаєш, ти тут така одна?
Може ти й права.
Вона може відчувати, що не вписується.
Якщо чесно, незрозуміло, чи ти ще в групі,
чи ти дружиш лише з Анділє?
Бо він єдиний, хто з тобою розмовляє.
Цяця така холодна. Не розумію, що тобі не так.
-Хто? -Вона.
Коли ти востаннє мені дзвонила?
Бачила б ти свої очі.
Що за холод? Якщо ти мені не рада,
що й вітатися не хочеш, нащо було мене сюди звати?
Чи ти мене сюди запросила, аби познущатися? Не знаю вже.
Ти вже не в списку найкращих подруг.
Так, мене понизили.
Я не холодна з Енні.
Просто я її люблю, як їй і подобається, з відстані.
-То де ти була? -Ні, я їздила... Аби...
Хотіла віддати Ізабель в школу. Вже все, слава богу.
Думала, ти не повернешся. Ти пропустила вечерю в Зарі.
Мій день народження.
Вочевидь, ти не знаєш про Фантану й Даймонда,
Ні, не пропустила.
що творять музику і в ліжку, і в студії.
Зарі, звісно ж, обов'язково має заговорити про Даймонда.
То ви тепер разом?
-Хто? -Ти й Даймонд.
-Ні, ми з Даймондом... -Просто пустуєте?
-Ми просто... Ні! -А, пустуєте.
Бозна, яким боком Даймонд до Енні,
чи ми з Даймондом — до того, що Енні тут не було.
Типова для Зарі поведінка, її перший удар.
-Мені байдуже, що вони там роблять. -Хочу знати більше.
Розумієш, мені важливо... Я хочу знати, що він говорив.
Бо вона каже, що зависала з Даймондом,
і він наче багато про мене розповів,
якби вона нам розказала, я б розплакалася.
От і хочу зустрітися з Даймондом, спитати.
-Нічого поганого він не казав... -Це ти так кажеш.
Даймонд сказав мені дещо особисте,
та то було поміж іншим, у розмові.
Подруго, ти... Ти ж казала по-іншому.
І що ж я сказала?
-Того разу ти сказала... -Так?
«Я з ним тусила, і те, що... — ні-ні —
те, що він про тебе розповів...»
-Так? -Про мене.
-Про тебе... -Якби ти це повторила,
я б плакала, грець би побив.
Ударив.
Тепер кажеш інше,
що він розповів щось особисте. Що ж є чим?
Особисте — це ти, його особисте життя.
-Це щось погане? -Те, що Даймонд сказав про тебе...
-Скажи їм. -мені, як переповім,
це буде удар.
Та ні за що.
-Таки буде. -Ніколи, мила.
-Точно кажу. -Тут проблема — Даймонд.
«Даймонд сказав про тебе це, Даймонд сказав те».
«Я з ним тусила».
Ми хочемо дізнатися, що саме каже цей чоловік.
Що Даймонд каже Фантані?
Я ані слова не скажу про те, що й коли Даймонд мені казав,
і я не брешу, бо мені геть по цимбалах.
Мені начхати. Даймонд — не єдиний у світі.
Я таких щодня бачу. 24/7.
Схочу іншого Даймонда — вмить буде.
Маю проблему з тобою,
бо ти таки мутна, а це дратує.
-Невже? -Так, ти мене дратуєш.
І що ти зробиш? Почнімо з цього.
Я не зроблю, того що хочеться,
ти ж мені, бляха, в матері годишся.
Але скажу: не смій до мене говорити.
Я молода, та так не граю. І Даймонда не хочу.
Ти мариш...
-Чорт! - ...і нудишся.
-Чорт! -Шукай собі іншу іграшку...
-Дідько! - ...бо це не я. Бувай!
Я тобі не подобаюся. Що робитимеш?
Багато чого, та пельку вже стулиш.
-Починай зараз. -Ти стара, зла, тобі нудно,
тож дай спокій.
Я не хочу тебе принижувати.
Не говори зі мною, бо я молода. Байдуже.
-Продовжуй. -Бувай!
Стара зла сучко.
Я не стара зла сучка.
А ти — молода шльондра.
Я шльондра, сучко? Я молода мільйонерка.
-Молода шльондра. -Не смій! Зношена стара шкапа.
-Шльондра. -Носиш підробки під дизайнерів.
Ніяка не мільярдерка!
Ти не...
-Стривай. -Ні, геть звідси!
Зарі, не грайся зі мною.
Бо, бляха, по підлозі розмажу.
-Та невже? -Шкапа в підробках під дизайнерський одяг!
Переклад субтитрів: Сергій Білай