Jseš blbá.
Ty falešná stará mrcho ve falešným designovým ohozu.
Vypadni odsud.
- Máš vyschlou paruku. Nemluvím s tebou. - Posluž si.
Jo, sbohem, ty samozvaná... ani nevím, na co si hraješ.
Randíš s lidma,
co se mnou chodili na střední. Vypadni odsud.
- Skončila jsi? - A ty?
Jseš sexy panička, co?
Jsem sexy panička. A ty mladá coura.
Tak padej odsud. Sbohem!
Jsem mladá, bohatá rajda.
- Jsem stará... - A ty jsi stará, zahořklá mrcha.
Jsem miliardářka.
Máte dvě děti a stejně sis ho, mrcho, neudržela.
- Nechci si Diamonda udržet. - To máš fuk. Čau.
- Nedokážeš si nikoho udržet. Čau! - Počkejte! Moment!
Takhle bychom se bavit neměly,
- ne jako mladé africké černošky. - Ale zlato.
Nesnáším, když se ženy hádají o chlapa
a neřeknou na rovinu:
„Hádáme se o Diamonda.“
Ten problém, upřímně, začal kvůli Diamondovi.
Nemyslím si, že by Fantana a Zari měly nějaký problém,
pokud by neexistovala ta spojnice mezi nimi v podobě Diamonda.
Tahle věc mě fakt drtí,
protože tu došlo k velkému nedorozumění
kvůli Diamondovi,
- ne kvůli tobě. - Co když to fakt říkal?
- Říkal. - Co když ano?
- Protože já vím, že Fantana je potvora. - To je.
Ale neřekla by, že o tom Diamond mluvil, kdyby to tak nebylo.
Takže skutečnost, že se vytasila s tím, co Diamond řekl,
a s tím, že cos řekla ty, řekl i Diamond,
znamená, že Diamond je zatraceně ten největší problém v téhle situaci.
Vyvolává problémy mezi lidma, který si tohle drama nezaslouží.
Je to špatný, protože hraje svou hru, a ta hra je namířená proti vám dvěma,
nikoliv proti němu.
Chápete, proč to říkám?
Obě musíte Diamonda pohřbít.
Konflikt je v pořádku, hádejme se, ale nepoužívejme nadávky.
Neponižujme se navzájem, neponižujme jedna druhou.
Tak to dál nejde. Je to přece nesmysl, ne?
Jasný případ toho, co chlapi dokážou.
Muži lžou a ženy se kvůli jejich lžím hádají.
Teď se hádáme a nadáváme si.
Vážně si myslím, že bych je všechny měla pozvat na oběd.
Fantanu, Diamonda a Zari.
A ano, bude to trapné a konfrontační,
ale musí se to udělat.
Někdo to musí udělat.
AFRICKÁ ZLATÁ MLÁDEŽ
Dnes jdu váhavě k Diamondovu domu a jsem lehce nervózní,
protože si chci vyjasnit situaci ohledně Fantany a Diamonda.
Jo. Chlapec z Tandale.
Fantanu jsem míval fakt rád,
ale když jsem slyšel, co se mezi ní a Diamondem děje,
nebudu se jim plést do cesty, než dojde k dalšímu nedorozumění.
Tak jen, aby v tom bylo jasno.
- Vzal jsem Fantanu i na rande. - Ano.
Co se to s váma dvěma děje?
Snažím se říct, že se nic neděje, že jsme v pohodě.
- Taky jsi ji políbil? - Ne.
Jestli jsi políbil Fantanu, jako bys políbil toho parchanta.
Je to stejný.
Jsme kámoši, jsme v pohodě, nehodíme se k sobě,
takže je to tvoje holka, draku...
Neřekl bych, že je to moje holka, nechápej mě špatně.
Krucifix.
Já a Fantana si rozumíme,
máme něco jako, nechci tomu říkat memorandum o porozumění.
Memorandum o porozumění!
Co to sakra je?
Nechci tomu tak říkat, ale prostě... Navzájem si rozumíme.
- Takhle to máme. - Řek jsi to Fantaně jasně?
Jo, seděli jsme támhle. Vidíš ten černej gauč?
Byli jsme tam.
Tam jsem Fantanu políbil. Vidíš?
Proč má Fantana pocit, že má právo klást Zari otázky?
Já myslel, že jste se jen políbili.
- Jak to myslíš? - Pusa je pusa.
A já jsem ten, kdo k tomu dává Fantaně důvod?
- Ne... - Musels jí něco říct.
Ne, ani tohle to není, musí v tom být něco víc,
protože když jen políbíš ženu,
nepůjde za matkou tvých dětí páchat výtržnosti.
- Nazvala Zari falešnou mrchou. - Cože?
Vím, že Fantana není cvok, Zari není cvok,
takže tam asi něco padlo.
Snažíš se nám zatajit pravdu.
Jakou pravdu chceš?
Řekni, cos řekl Fantaně o Zari,
protože ona jasně něco ví.
Je tam něco, cos jí řekl a ona to musela říct Zari.
„Hele, když řeknu, co řekl Diamond, budeš brečet.“
Ale no tak.
Ať už je v tom memorandu, nebo co to je, cokoliv,
musí to probrat znovu.
Ukážu ti, co udělá Mama T s tvejma koulema.
- S mejma? - S mejma koulema.
Přestaň už s tou Fantanou.
Tohle ti udělá s vercajkem.
Vidíš to, ne?
No a co teď? Jak se pohneme dál?
Problém je v tom, že už nechci být takový
a skončit tímhle způsobem,
hrát si, hrát si s někým.
Zdá se, že si hraješ s Kayleigh.
Budeš si ji brát, nebo jen marníš čas?
- Co bude dál? - Tak to v životě nefunguje.
- Ne. - Hele, řeknu ti to takhle.
Přestanu se vyhýbat chomoutu.
Jsem připravenej do toho jít.
Tenhle vztah není jen užívat si.
Možná bych se mohl připravit na dlouhodobý závazek s Kayleigh.
Probíhá další krok a já vám dám, lidi, vědět.
Vlastně je to dřív, než si myslíte.
Není hezké, když se dvě ženy navzájem shazují
a ošklivě si nadávají před kamarádkami.
Dnes jsem se rozhodla pozvat Swankyho, Diamonda, Zari a Fantanu,
protože máme rodinný problém.
Nevím, koho ještě Khanyi pozvala,
protože po včerejšku nechci...
jisté lidi vidět.
- Co se včera stalo? - Já vím.
A to jsem byla střízlivá...
Slyšela jsem o tom, i když jsem tam nebyla,
a podle mě o nic moc nešlo.
Prostě nemám ráda lidi, kteří mají dvě polohy,
to já prostě neumím.
Něco řekne, pak se bude chovat, jako by nic špatnýho neřekla,
a to já prostě nedám.
- Co od ní chceš? - Nechci ji ani vidět.
Budu v pořádku, když už Zariho nikdy neuvidím.
Nechci už další hádku s Fantanou,
protože, na rovinu, na tu holku už nemám energii.
Proto jsem požádala Swankyho, aby přišel.
Třeba tu svou kamarádku dokáže zkrotit. A mě zajímá,
jestli Diamond říkal to, co říkal podle Fantany.
Je problém Diamond?
Je problém Fantana?
Ahoj.
Jdeš, jako by byl týden módy.
Nemám tušení, jaký nastal stav nouze.
Co je to za nouzovou situaci? Co se děje?
Jsem teď nervózní, mám strach a dělám mi to starosti,
protože, jak to tak vypadá, je tu nějaký problém.
Víš, včera jsme měly holčičí akci.
S Nadiou nás napadlo zeptat se preventivně Fantany:
„Co to o mně Diamond říkal, že bych z toho podle tebe měla infarkt?
Jen nám to pověz.“
- Žádnej infarkt. - Vypadalo to dost hekticky.
Normálně po mně vyjela:
„Vytřu s tebou podlahu. Vymlátím z tebe duši.“
- Cože? - „Nedělej si ze mě legraci,
protože jen nosíš falešný designový věci.“
- Páni. - „Jsi stará, zahořklá mrcha.
A, zejména, Diamond říkal, že seš jím posedlá.“
Já posedlá Diamondem? Vážně?
Fakt nevím, co si o tom myslet.
Je to fakt divný.
Pořád potřebuju slyšet Fantaninu verzi.
- Ahoj. - Swanky!
- Čau. - Ahoj, lásko.
Jako fakt?
Jsem trochu nervózní.
Doufám, že dnes nenarazím na odpor.
Snad se budou chovat normálně.
Modlím se.
V téhle skupině jsme jako přátelé rádi realisti
- a součástí reality je i konflikt... - Vy všichni?
Ano.
- Žijeme v realitě. - Vážně?
Proto jsem se tě včera nesnažila zastavit,
protože, když to ze sebe pustíš, víme, čím si opravdu procházíš.
Říkala jsem ti, že už ji nikdy nechci vidět.
Jsi má kámoška. Nikdy bych si neodsedla a vím, že Swanky je stejný,
nikdy bychom si neodsedli, a vím, že tady bude problém,
který je nevyřešený, a vyřeší se.
Žádný problém tu není.
Problém je, že s ní sakra nechci mít nic společnýho, a nebudu.
A jak by se to přesně mohlo ekonomicky, sociálně
- finančně projevit? - Finančně, sociálně, to je fuk,
všechno předstíráš, takže mlč.
Běž do prdele.
Běž taky do prdele.
Khanyi pořád vykládá, že já a Zari máme nevyřešené problémy,
ale ono tu není co řešit,
protože já se Zari vůbec kamarádit nehodlám.
Pro mě to není lidská bytost. Je to čarodějnice.
Tak to teď budu lítat na koštěti.
Lítat a padat, je mi to fuk.
- Budu lítat na koštěti. - Do toho, leť a spadni.
- Včera byla takováhle energie? - Horší.
Ne, kašli na ni.
Vy se...
To se budete všichni bavit s tou falešnou ženskou?
Falešná šéfka, miliardářka... Mrcho, nejsi nic.
Klid v soudní síni, ať se někam dostaneme.
Tenhle rozhovor nás nikam neposune.
- Prosím, můžu dostat pití? Protože... - Žádám o pití.
Mám sucho v krku, něco bych vypila.
Když jsem šel dovnitř, viděl jsem lidi, které jsem nečekal.
Zari, vidím Fantanu.
Nechápu, co se to děje.
Ano.
To je zvláštní.
Co se děje? Jak se máš?
Koukám na Fantanu a vypadá, že není v pořádku.
Zdá se, že se mi stalo, nebo že se mi děje hodně věcí.
Jak se vám daří?
Dnes jsme tu kvůli tobě, doslova a do písmene.
Jo, jsem zpátky. Moc rád vás vidím.
Neví, proč je tady.
Jen tě rychle informuju.
Zari a Fantana... se včera výrazně chytly,
když se sešly všechny holky, a bylo to kvůli tobě.
Poprvé, co jsem slyšel povídačky o tobě a Fantaně...
- Jaké povídačky? - Ty povídačky, co mezi vámi kolovaly,
- nebo co jste si sami vymysleli? - Ne, to jsme nevymysleli.
Nejsem naštvaná. Ty povídačky...
Najednou mluví jinak.
Když už mluvíš, tak nahlas, já jsem tady.
- Klid. - Mumláš si pod vousy.
Mluv nahlas.
Říkalas, že s tebou nemám mluvit.
Mluv nahlas, sakra.
Mluvíme, řešíme problém. Mluv, sakra.
- Nemluvila jsem s tebou. - Nejsme tu, abysme se hádali.
Jestli chceš mluvit, mluv.
- Nemluvila jsem s tebou. - Mám být předseda?
Ne, ty jsi na lavici obžalovaných.
- Předseda nedělá svou práci... - Jsi na lavici obžalovaných.
Lidi nejsou v náladě a já tomu nerozumím.
Jsi v pořádku?
Ne, nemůžu být v pořádku, protože netuším, co se děje.
Fantano... prosím.
Chci prostě odejít, protože mi právě došlo,
že sedím s hromadou dospělých
a hádají se jako malí,
tohle nemá smysl.
Nikam nás to neposune
a já jsem pořád naštvaná, prostě chci domů.
Fantano, můžeš se uklidnit, abychom to dorazili?
S ničím z těch falešných věcí nemám nic společnýho.
Proč to musíme komplikovat?
Nic se nekomplikuje. Odcházím,
abyste mohli... vyřešit svůj problém.
- Nemám problém. Nemám ráda stres. - Tak jo.
Diamond mě vždycky dostává do situací, ve kterých bych být neměla.
Ty a Fantana se snažíte dát dohromady.
Proč je tam mé jméno?
Můj problém je, že máte každý řešit sebe,
protože já taky řeším sebe.
Ta věc je tady.
Když byla Fantana na pólu, měli jsme tam rozhovor
a ona řekla:
„Diamond mi o tobě řekl spoustu věcí,
že když ti je řeknu, tak s to s tebou švihne.“
Podala to tak, jako byste si povídali všichni,
takže něco řekl třeba můj ex, něco Mama T,
protože to musely být ošklivé věci, když by to se mnou švihlo.
Takže já jen chci vědět,
co jste si o mně s Fantanou říkali...
To je ten problém.
... že by mě to mohlo porazit.
To, co tu dnes nastalo, nebylo nutné.
Tohle je ta nejhloupější věc, jakou jsem si kdy představoval.
Nikdy mě nenapadlo, že něco takového uvidím.
Za prvé se cítím tak trapně, protože tohle je můj tým, ne?
A nikdy mě nenapadlo, že se dostaneme do téhle fáze,
bez ohledu na to, co jsem napáchal já,
nebo co napáchala Mama T.
Vážně jsem se snažil, abych se choval s respektem.
Já a ona máme děti, tak to je,
proto se respektujeme.
Nemůžu se dostat do takovéhle situace.
Pro mě je to trochu trapné. Není to můj styl.
Pomlouvat mě před matkou mých dětí,
ženskou, se kterou něco mám,
to byla ta nejhorší chyba.
Khanyi a Swanky jako by chtěli něco začít.
Kdokoli s těch, se kterými jsem byl nebo něco dělal,
ví, že není možné, abych s někým spal a mluvil negativně o Mamě T.
To se mi nelíbí. Takový nejsem.
Snažíš se mi říct, že jsi nikdy neseděl s Fantanou
a nezačal o mně mluvit.
A kde by sebrala odvahu říct:
„Podle toho, co říkal Diamond, seš jím posedlá.“
Jsem tebou posedlá?
- Ne. Mamo T... - Jsem tebou posedlá?
Mamo T, stejně jako ty přijdeš ke mně...
Nepřijdu!
- Bojuješ se mnou, a to je... - Nebojuju, chci mít jasno.
Chce to odvahu, aby se někdo probral a řekl ti:
„On o tobě říká tohle a tohle.“
Mamo T, teď se snažíš mě vytočit,
chceš ze mě dostat jednoznačný odpovědi.
Jednoznačný odpovědi, když jde o rodinu, nejsou dobrý.
Takže popíráš tu skutečnost...
Jo, to teda nevím.
Já a Fantana nemůžeme mluvit negativně...
To se nikdy nestalo, Zari.
Ani to, že bych seděl se Zari a mluvil o Fantaně.
Není to... Nemůžeme o těch věcech mluvit.
Líčení se odročuje.
No.
Muži vás nechají v poušti bez vody. Jo!
Ne, nemám co říct a není to problém.
Já ji prostě jen nemám ráda.
- Nemám problém... - Ani ona ne.
Jako že: „Ani já ne.“ Pardon. „Ani já ne.“
Já ji prostě jen nemám rád.
- Neměla jsi lhát. - Nelhala jsem.
Bez ohledu na to, co mi Diamond
řekl o důvodu, nepředhazoval ti další ženy,
- Není to lež. - Protože mě respektuje.
Jdou tu věci, které jsou normální, je to táta...
Nejde o to, že má kromě mě další ženy.
- Říkala jsi, že o mně něco říkal. - Je jedno, co řekl,
o čem jsme s Diamondem mluvili v jeho domě, prostě to řekni.
Ne, on nemůže.
- Takže nikdo nelže. - Diamond to nemůže říct.
Nemůže to říct kvůli čemu?
Nemůže, respektuje mě takovou, jaká jsem.
„Respektuje mě.“ Všichni mají respekt.
Nevidím, že by Diamond respektoval tu věc se Zari.
Podle mě to jen říká, aby se cítila dobře.
Protože kdyby ji fakt respektoval
a ona byla ta nejlepší bytost na planetě,
teď bychom tu všichni neseděli.
- Můžu si vzít zbytek s sebou? - Páni.
- Co? Spadl ti nůž. - Promiň. Miluju tě.
- Ne, končím... - Než půjdete,
jen vám chci připomenout,
že se hádáme pořád, ale nikdo neodchází, Fantano.
- Nemůže odejít. - Snažím se jen říct,
Fantano, že boje jsou povolené. Příště mě můžeš nenávidět.
To nic nemění na tom,
že se jednou octnete u podobného stolu s rodinou,
protože my jsme vaše druhá rodina.
Musíte se dokázat navzájem omlouvat.
- To radši umřu. - Za co?
Za ta slova, co si říkáte.
Radši umřu, než abych se té falešné mrše omluvila.
To je jedu.
Nevím, co se teď děje, ale nelíbí se mi to.
Jasně.
Takhle řeším svoje věci.
Nejdřív musíme řešit věci tak, jak oni chtějí, aby se řešily,
ale já mám své Platnumzovské metody, jak zvládám problémy.
Kámo.
- Hele, tohle mi poslali. - Co je to?
Bez ohledu na to drama, které se odehrálo na blozích,
jsme s Innocentem v pohodě.
Zlí bloggeři by tohle neřekli, to tedy ne.
A můj hlavní partner na drby je můj chlap.
ANNIE MACULAY IDIBIOVÁ
Jak proběhl fotbal?
Mluvili jste se Swankym?
Jo, mluvili.
To, co Swanky dělal na fotbalu,
když mě konfrontoval s jeho problémy s Annie,
tak to bylo trochu přehnaný.
Chtěl to nějak řešit?
Ne, zajímalo ho, jestli si vážím našeho přátelství.
Nelíbí se mi, jak se to vyvrbilo.
Očekával, že budu...
Že ho oslovíš jako první?
Promiň, Swanky Jeremiahu Jerry,
jsi naštvaný?
To je přesně ten problém,
který by mi nedovolil řešit problémy s tím klukem,
jako že, Swanky, se pokoušíš chovat se neuctivě k Innocentovi.
On čeká že ty, nejstarší z nás, mu zavoláš?
Jako co?
Jak můžeš přijít a mluvit se mnou o věcech,
o kterých ani nic nevím?
Jak se opovažuješ, Swanky? Jak se opovažuješ?
Jsi jediná z Innocentových blízkých přátel
a Innocenta znáš díky mně.
Nerada to říkám, Innocente ale vím, kolik pokusů
mě stálo, než jsem tě se Swankym dala dohromady,
kolikrát mě Swanky prosil, že ti chce dělat styling,
přestože ví, že nemáš rád focení.
To zejména kvůli mně tě přesvědčil
k focení.
Jako kdyby byl úplně mimo.
Swanky, nebuď tak zahleděnej do sebe.
Ta tvá hrdost, jak to teď cítím, výrazně zapáchá.
- To je jedno. - Ne, zlato,
vím, že říkáš, že je to jedno. Ale mně ne.
- Je to jedno. - Není to zrovna blízký přítel...
Jak to vypadá?
Kypí ve mně krev.
Nechci vyvádět, ale cítím, že jsem pořád naštvanější.
Jako, Swanky, promiň.
Volala mi Annie
a byla naštvaná kvůli tomu, co Swanky řekl 2Babovi.
Je jasné, že ti dva jsou stále ve válce.
Je jasné, že přátelství není, co bývalo.
Od té doby, co jsem konfrontoval Annie kvůli tomu telefonátu,
kde říkala všechny ty děsný věci o mně,
odmítá nést jakoukoliv zodpovědnost.
Jestli nechceš zacházet do podrobností, tak před čím vlastně utíkáš?
Proto omluva, se kterou za mnou přišla,
nedávala žádný smysl.
Dobrý den, pane profesore.
- Jak se máš, příteli? - Dobře. Díky tobě jsem zase malej.
Jako vždycky.
Ano, důvěra byla narušena a věrnost byla zrazena,
ale tihle dva k sobě jako přátelé patří.
Takže dneska jsem tu, abych přesvědčil Swankyho k rozhovoru s Annie,
ještě jednou.
Chci ti něco ukázat, a proto jsem tě chtěl vidět.
Ahoj.
- Jak se dnes cítíš? - Bezvadně.
To je úžasné.
Andile mi ukazuje video dojemného okamžiku,
který jsem měl během Annieiny svatby.
Jako bych Andilemu viděl do žaludku.
Prakticky se snaží využít mé emoce.
- Můžu ti připomenout, cos řekl? - Jo.
Řekl jsi Annie na její svatbě,
že: „Jsem ten jediný, kdo tu byl, poprvé a podruhé.
Byli jsme spolu v dobrém i zlém.“
A to „zlé“ ještě jednou.
Ukazuju mu to video, abych mu připomněl
že nemůžete vzít city a strčit je do lednice,
zamknout je a myslet si, že je to v pořádku.
Rád bych viděl ty základy lásky,
které, jak jsem viděl, Annie a Swanky vnesli do svého vztahu,
už kvůli jejich historii, minulosti a všemu, čím si prošli.
Nejsem povrchní člověk, Andile.
Miluju... jít do hloubky,
takže nedělám nic polovičatě.
Neupínám se na nic, co není skutečný.
Když to není skutečný, nefunguju.
Když jsem s touhle situací oslovil Annie
a ona... Ona tak nějak řekla: „Omlouvám se za ty hlasový zprávy,
pojďme to zase rozjet, políbíme se a pomilujeme.“
Opravdu jsem to necítil, protože jsem měl pocit, že to není skutečné.
Já a Annie nejsme... v pohodě.
Rozhodně už Annie neumožňuju přístup do svého života.
Není to jen Annie. Jsou to děti, je to 2Baba,...
je to tvá rodina.
Andile, přestaň. Tohle vůbec nedělej.
- Ale je to tak. - Nedělej to.
Jsou to děti, co ti říkají „strýčku Swanky“,
co se diví, proč jsi tak dlouho nepřijel.
Je to 2Baba, kdo říká: „Nejsem se svou ženou,
ale to je v pohodě protože je tam Swanky.“
Mám pocit, že tahle situace mě tak trochu,
do určité míry, oddělila od lidí.
Jako bych v tom viděl dobrou věc...
Jako že ty lidi z tebe dokážou vytáhnout dobrou část osobnosti?
Ani bych neřekl, že mi chybí.
Myslím, že mi opravdu chybí to, kým jsem byl,
když jsme byli přátelé.
Jestli ji ta situace mrzí
a neprojevuje nic než lítost,
anebo ji to mrzí doopravdy, protože je to herečka,
tak to stejně nepoznám.
Jestli ne, nepoznám to.
Jak se zase vrátíme k normálu?
Je to prakticky nemožné.
Jako kdybych neviděl, co se děje.
To se těžko poslouchá.
Mezi mnou a Kayleigh to v poslední době není nic moc,
od té cvičné žádosti o ruku.
Proto jsem na dnešek pro Kayleigh naplánoval romantický večer,
protože ji chci požádat o něco opravdu výjimečného.
Quinton mě požádal, abych si vzala svoje nejlepší šaty,
nejlepší boty, nalíčila se a byla výjimečná.
Proto se nemůžu dočkat, co tentokrát vytáhne z rukávu.
Páni.
- Co? - Co se děje?
Pojď.
Hezky jedno po druhém.
- Zavři oči. - Dobře. Povedeš mě?
Povedu. Zavři oči.
Když něco opravdu chcete, musíte na tom tvrdě pracovat,
musíte za to bojovat
a já cítím, že jsme tvrdě bojovali o to, kde teď s Kayleigh jsme,
a dnes je ten důležitý večer.
Je tu trávník. Ne.
Ne, počkej,
a až budeš připravená, otevři oči.
Jsem tu s tebou.
A rozhlédni se.
Zlato!
To je taková nádhera. Páni.
A vidím růže a svíčky a tu práci,
on tomu věnoval hodně velké úsilí.
Chci vědět, co se děje. Nemám tušení.
Tohle je tak výjimečné. To ty?
Přestaň to říkat.
No páni.
Jestli se ještě zeptáš, jestli jsem to byl já,
už pro tebe nikdy nic neudělám.
Díky, zlato. To je tak výjimečné, tak milé.
Vážím si toho.
Užila sis se mnou svoje.
Jako by tvá láska nebrala konce
a toho si já vážím.
Díky, lásko.
A... chci, abys přestala zpochybňovat mou lásku k tobě
a pochybovat o všem, co dělám.
Protože všechno, co dělám, dělám proto,
že v tomhle světě pro mě není nic víc než ty.
Nebudu říkat, že starý Quinton zemřel,
protože mám pořád strach, každý den,
ale když budeš odcházet z domu, nikdy se nezeptám, kam jdeš.
Jestli cítím nejistotu? Cítím zatracenou nejistotu,
ale nemůžu ji ukázat,
protože chci, abys byla pořád šťastná,
potřebuju, abys cítila, že jsem tvé bezpečné místo.
Jasně. Moc ti děkuju.
To asi bylo něco, co jsem už dlouho
potřebovala slyšet
od někoho, koho opravdu miluju.
Neplač. Co se děje?
Co se děje?
Nechci si rozmazat make-up.
Mockrát díky. Vážím si toho.
Vážím si všeho, cos pro mě udělal.
Hrozně moc to pro mě znamená. Díky.
Miluju tě.
- Miluju tě. - Já tebe taky, lásko.
- Vím, že máš hlad. - Je tam jídlo?
- Jo, sakra. - Jen se ptám.
Chceš začít dezertem?
Až takovýhle to bude večer?
Momentálně jsem moc šťastná.
Chtěla jsem, aby mi Quinton řekl, co přesně cítí
a jak se cítí.
Tohle je nádhera.
Šel do sebe,
prokázal sebereflexi a jsem na něj hrdá.
Jsem na něj tak pyšná. Tohle je krásná chvíle.
- Je mi potěšením. - Jaký krásný večer.
Všechno je tak dokonalé.
Ne tak dokonalé jako ty.
Je to takový klišé, když řeknou: „Vezmi si nejlepší kamarádku.“
A... děkuju.
Pak... jsem si tak říkal,
proč jsem byl tak nefér? Proč jsem byl pitomec?
Proč jsem byl tak odměřenej?
Protože ty patříš...
do mého světa
a já vím, že jsem tě nikdy oficiálně nepožádal,
ale žádám tě dnes. Otevři to.
Co je to?
Otevři to.
Nemůžu to otevřít.
Chci, aby ses oficiálně nastěhovala ke mně.
Zlatíčko.
Je v tom velký cit pro detail.
To je něco neuvěřitelného.
Je to strašně roztomilé.
Ani teď nemůžu říct...
že jsem na tebe naštvanej a že máš jít domů,
protože...
teď je tvůj domov tady.
Tohle je náš domov.
Díky.
Víš to?
Proč mě dneska chceš rozplakat?
Chci, aby si Kaleigh vzala ten klíč, co jsem jí večer dal,
ale taky chci, aby si zapamatovala, že na ni nehraju divadlo.
Že nejsem pořád jen vtipálek.
Náš vztah není žádný vtip.
A nezapomeňte, tohle je naše cesta.
My stanovíme pravidla.
- Seru na všechny ostatní. - Přesně tak, zlato.
Nikoho nikdy nenapadlo, že by se Swanky a Annie někdy pohádali,
Ale stalo se.
Je jasné, že ty dva to pořád bolí.
A po těch týdnech, co do mě oba hučeli na tohle téma z obou stran,
jsem je požádal, aby za mnou přišli
a abychom to všichni tři probrali.
Upřímně, jediný důvod, proč vůbec vstanu
a takhle se obléknu, je Andile, kvůli němu to dělám.
Swanky musí pochopit, že člověk si musí druhého vážit,
bez ohledu na to, jaký má problém.
Já fakt nechci, aby se mnou nějak manipuloval.
Když budeš rejpat, exploduju.
Nemluv nesmysly.
Jedna věc je říct, co jsem ti udělala.
Další věc je, jak mi tuhle informaci podáš.
To je pravda. Chceš jen respekt.
Chci jen respekt,
protože on nerespektoval mého manžela na té fotbalové akci.
Všechno ostatní o tom, jak jsme se chytli s Annie,
pro mě není relevantní.
Jediná věc, která je pro mě důležitá,
je telefonický rozhovor, který jsem sám slyšel
a ve kterém jsi o mně říkala ty nejšílenější věci,
a to už nic nezmění.
Tys telefonovala a tys říkala tyhle věci.
Proto jsem naštvanej. Proto jsem tě vyškrt ze života.
Mockrát díky, že tu můžu být.
Díky, že jste přišli, když jsem vás o to požádal.
Chci se konečně dostat k tomuhle rozhovoru.
Pojďme to uzavřít.
A chci vás jen požádat, abyste mi umožnili udělat to po mém.
U tohohle stolu sedí dvě největší osobnosti,
co jsem kdy poznal,
takže to je jako v tom anglickém rčení:
„Co se stane, když se setká nezastavitelná síla s nepohnutelnou?“
To brzy zjistím.
Nevím, co si o tom myslet,
protože jsem se snažil sejít s Annie, když u toho nikdo nebyl,
a pořád jsem z ní nemohl nic dostat.
Když jsem se s ní setkal, chtěl jsem vědět,
jak hluboko se mě týká ta konverzace, co jsem zaslechl.
Pro mě byla poslední kapka ten telefonát.
Chci od Annie jasné vyjádření,
jestli něco z toho, co jsem jí udělal, mělo za následek ten telefonát.
Swanky, nemusím ti lhát.
Když se naštvu, vím, že mi leccos ujede.
Jsem zraněná,
protože když jsem Swankymu říkala o té akci,
na kterou jsem chtěla jít s tebou,
řekl: „Nebudem ji dělat. Kašlem na to.“
Volala jsem mu den před akcí a on to nezvedl.
Neměla jsem tušení, že se tahle akce koná.
Víš, jak se cítím hloupě? A že se tak cítím pořád?
Swanky by neměl mluvit o zradě.
Říkala jsem, že do toho šel, uspořádal tu akci za mými zády,
a, co je horší, ani mi o tom neřekl a nepozval mě.
Když jsem toho dne viděla fotky a posty,
které tam lidi dávali k té akci,
plakala jsem jako dítě.
Ani jsem nevydržela na té akci v Eko Hotelu.
- Proč jsi brečela? - Proč?
Protože jsem nemohla uvěřit, že bys mi tohle udělal.
Máme stejné přátele.
Chci vědět, co bylo obsahem toho telefonátu.
Swanky, zlomils mi srdce.
Důvod, proč jsi nedostala pozvánku,
je, že ještě před tou akcí
jsem se doslechl o všem, cos o mně vykládala.
Když jsem slyšel ten telefonát, rozhodl jsem se,
že s tou osobou končím.
- Určitě jsi o všech těch věcech mluvila... - Tak mi řekni, kdy?
- Annie, je mi jedno, kdy... - To je lež.
Jde o to, že...
Proč takhle mlžíš, Swanky?
Klidně si kvůli tobě sundám brýle.
Annie, za nic na světě
nepopřeš, že jsem slyšel, jak o mně říkáš kraviny
- Kdy? - ... a proto jsem tě odříznul.
Nikdy bych si tě neodříz ze života,
kdybys mi nedělala tyhle blbosti, tak teď sakra nehraj divadlo
a řekni mi... Hraješ to jako na divadle!
Hraješ to teď jako ve filmu, jseš herečka.
- Počkejte. Malý moment. - Takhle se mnou nevyjebávej.
- Hej! - Drž hubu!
Myslíš, že jsem blbej, retardovanej?
- Vím přesně, cos mi udělala. - Přestaňte.
Nikdo tě nechce, protože lžeš.
Už toho nechme. Podívej se na mě.
Telefonovala jsi a říkala o mně ty věci.
Já tě neurážím, tak se o to taky nesnaž.
- Říkáš lidem... - Nenuť mě zvyšovat hlas.
Swanky, buď nohama na zemi.
- Přestaň. Annie, mluv se mnou! Swanky! - Vždycky jsem byl jak pámbu.
Nemůžeš mi říct, že jsem něco provedla, když nemáš důkaz,
tak toho sakra nech.
- Jsem v pohodě. - Proč se se všema hádáš?
Nehádám se se všema. Hádám se s tebou.
Se mnou, s tchánem, s tchyní.
Hádáš se se svým managementem a se svýma kamarádama.
Annie, ty se hádáš s každým, nejde jenom o mě.
Víš, co děláš.
Nic ti nevyčítám. Vyčítám to teď Andilemu.
- Andile... - Ne.
Annie, podívej se na mě. Nikdy jsem ti neublížil.
Teď jsi to právě udělal.
Vždycky jsem tu pro tebe.
- Skončila jsem, opravdu a vážně. - Moment, tohle...
- Promiň... - Kašli teď na kamery, Swanky.
Tohle přece neděláme.
Nemluvíme o svých rodinách před kamerami.
Ne, lidi, ne.
Slyšíte se vůbec, co říkáte?
Proč do toho taháte rodiny?
- Ty o nich mluvíš taky, Annie. - Neřekla jsem „rodina“.
Každýho to bolí jinak, každej to pojímáme jinak.
- Neodejdeme od toho... - Nebudeme si tohle dělat.
Nesmysl. Kdo má můj mikrofon?
- Můžeš si sednout? - Ne, lidi, ne.
To, z čeho Swanky
obviňuje Annie, teď dělá i on sám.
Ale říká jí to do očí.
Prosím, posaď se.
- Víš, jak to myslím? - Chápu tě. Promiň,
ale posaď se, prosím.
Jestli odejdeš, ublíží mi to.
- Rozumíš, co ti říkám? - Promiň.
- Swanky slyšel, co slyšel. - Odpusťte.
- Možná jsi to nemyslela vážně... - Jo, možná jsem to přehnala.
Promiň.
Jsem ze sebe hodně zklamaná.
Takoví nejsme.
- Ne, nejsme. - Takoví nejsme.
A já se tak stydím, že tohle děláme.
O co sakra jde?
Nemuseli jsme se dostat do tohohle bodu.
Nemuselo to být takhle zlé,
je to jen...
Je to ostuda.
Jsi velká sestra.
Swanky má pocit, že jsi ho nedokázala ochránit,
- Já cítím totéž. - ... před sebou.
A proto na tebe pořád tak spoléhám.
Udělám... co budu moct, abych tě ochránila.
Ty to nechápeš, Annie.
Swanky, odpusťme si.
Už nechci mít pravdu.
- Nechci mít zase pravdu. - Já taky ne...
Protože jsem unavená, nechci už mít pravdu.
Jsem taky unavenej. Tahle blbost se mnou tak zamávala, že...
Nechme to, prosím, být.
Nejsem někdo, kdo je pořád ve střehu,
když potkává lidi nebo nové přátele,
ale právě kvůli tomu konkrétnímu incidentu
mám pocit, že už nemůžu nikomu věřit.
Jako bys se mnou nechtěla mít nic společnýho,
možná jsi měla pocit, že se Swankym nechceš nic mít.
Nechci být se Swankym, ani se s ním ukazovat,
protože si zvu své bohaté přátele.
Cítila jsem totéž.
Swanky se na mě díval jako na špínu.
Tchán a tchyně mi volali kvůli jiný věci.
Měla jsem často chuť se zabít
a pak Swanky a skandál, nelíbilo se mu to.
Přišla jsem o peníze, podporu, spoustu věcí a lidí.
Ale Swanky, bylo to těžký.
Bylo to těžký, nesměla jsem ovlivnit to, jak fungují mé děti ve škole.
Prošla jsem si peklem, abych ti nemusela lhát, Swanky.
Uvěřila jsem někde uvnitř,
že té špíny na mě už je trochu moc,
proto jsem měla pocit, že nechce, abych mu poškodila značku.
Proto jsem řekla hodně věcí.
Prakticky jsem žárlila, jako on, ať už to přizná, nebo ne.
Asi jsem o tobě ve vzteku řekla nějaký věci.
Jsem jen člověk. Mrzí mě to.
Nevím, jestli ti chybím. Ty mně ano.
- Říká, že se omlouvá. Swanku? - Promiň.
Ukončeme to Swanky, prosím.
Říká: „Dost jsem si užila a tyhle věci mi prostě
- vyšly z pusy...“ - Byla jsem naštvaná na svět.
Nic jsi neudělala.
Annie, zčásti mě bolelo to, že jsem tam prakticky nemohl být,
nevidět, čím si procházejí tví přátelé,
a ty tady pro ně nejseš, to je podle mě problém.
Představ si, jak se všechny ty věci sčítají a jaký z toho mám pocit.
Nejsem člověk, který by opustil přátele,
bez ohledu na to, čím si do prdele procházejí.
Vždycky tu pro tebe budu.
To si uvědom.
- Díky vám oběma. - Miluju tě.
V tom rčení je tolik pravdy: „Ubližování lidem ubližuje lidem.“
Protože Annie bylo ublíženo
a projevilo se to v tom, jak se chovala k Swankymu.
Jen chci, abys věděla, že proti tobě nic nemám.
Miluju tě z celého svého srdce
a moc rád bych tu pro tebe dál byl.
- Chci, abychom komunikovali. - Dáme si pusu
a doopravdy na to všechno zapomeneme.
- Jako normální lidi. - Ano.
Můžeme jít spolu ven, můžeš mě oblíct?
Chci, aby to skončilo.
Můžeš... Je toho hodně, co musíme dohnat. Chybíš mi.
Rozhodně se mi dost ulevilo,
když teď vím, že proti Annie nic nemám.
Můžeme se prostě z téhle situace posunout dál
a zkusit, jestli by mohlo fungovat líp, když si budeme navzájem přáteli.
A mám pocit, že tentokrát je to skutečné,
protože jsme šli do hloubky,
prošli jsme si každý jeden rozhovor,
a tak jsem si to přál.
Budu na tebe vždycky hrdý, bez ohledu na tvoje problémy.
- Vždycky tu budu chtít být s tebou. - Ano.
Už mě oblíká?
Zlato, chci se na něco zeptat...
Dnes nechám děti v Diamondově domě,
ale taky mám pocit, že si musíme popovídat.
Musíme si popovídat, jen já a on.
- Těšíš se na tátu. - Jo.
Protože už jsme tu a hádej, kdo vyjde ven?
Ahoj.
Páni, dobře. Dobře.
- A je to. - Stýskalo se mi po vás.
- Jak se máš? Já fajn. - Jak je?
- Jsem v pohodě. - Jsi v pořádku?
Když jsem se vracel zpátky, nikdy mě nenapadlo...
Čeká na mě velký drama,
a k tomu jsem směřoval.
Myslím, že je moudré si se Zari povídat o tom, co se stalo.
Nelíbí se mi skutečnost, že se to lidi snaží vykreslit
ve velmi negativním světle,
nebo tak, jak to nebylo.
Přišla jsem bojovat. Vážně bojovat.
- Chápeš... - Nemusím.
Zaprvé, pro všechny to bylo zlý
a já jsem byl naštvanej, když za mnou kdokoliv s něčím přišel.
Stěny mají uši a chodby mají oči.
Lidé se dívají, poslouchají.
Proč by ta holka měla mít tolik odvahy, aby mi řekla:
„Diamond říká tohle a tohle.
Diamond mi říká, že jsi jím posedlá.
Diamond to a to...“
Proč by pro ni mělo být příjemné mi to vykládat?
Známe ženský, když dojde k hádce,
každá může vytáhnout, co chce, podle uvážení.
- Pamatuješ, mluvili jsme o dítěti? - Jo.
Jak to Fantana poznala?
- Ne, o tom jsme nemluvili. - Řekla mi to.
To mně o tom řekla.
V ten den... připili jsme na to, cos říkala.
- Ne. - Nikdo...
Bylo to něco, o čem jsem s tebou mluvila.
Ale řekněme, že s tebou chci dítě, kdo mě zastaví?
Nikdo, ale jaký má smysl...
To říkej svým holkám.
- Ne, s ní jsem o tom nemluvil. - Promluv si s nima.
Řekla mi o tom.
Mám pocit, že lže.
Nevidím, že by se Fantana probrala
a napadlo ji třeba: „Můžu zaútočit na Zari.“
Kvůli Diamondovi,
kvůli chlapovi, se kterým nejsem.
Víš, nemám tyhle věci rád.
Jo, jestli je nemáš rád,
tak neposedávej s těma holkama a nevykládej jim pitomosti.
Víš, proč chtějí vykládat tyhle věci? Aby se přede mnou vytáhly.
„Sedí tu táta tvých dětí, dělá, že je starší,
ale hádej co? On nám říká tohle.“
- Zaprvé... - Nedávej jim příležitost.
Ať jste mluvili o čemkoli, nechci to vědět.
Jasně, nebudeme ti to komplikovat.
- Dobře. - Nechci to vědět.
Když s nima sedíš, jasně to řekni.
Ano? Ať ví, že existujou hranice.
Diamonde, nestav mě do téhle situace, nestojí to za to.
Zejména v mém případě, nestojí to za to.
- Budu muset jít, takže... - Jasně.
- Letím pryč. Zítra jsem tu poslední den. - Kam?
- Letím do Paříže. - Co tam?
Nahrávám, protože teď dělám na svým globálním albu.
Jsem na tebe hrdá. Vedeš si skvěle.
Nepřestávej s tím, co děláš, ani když máš kolem sebe to drama.
Nemám drama. Proč to pořád říkáš, Mamo T?
Jasně, já jsem to drama.
Ano.
Hrozně rychle jsi souhlasil.
- Dobrou noc. Musím jet. - Dobře.
Hoďme to za hlavu.
Jen nechci, aby se Diamond dostal do maléru. Nechám to plavat.
Tak já mizím.
Letím na turné,
ale musím vidět Fantanu.
Musíme si promluvit, abych měl jistotu, že se všichni
budou cítit dobře.
Nechci vypadat, jako že jsem na Fantanině či Zariině straně.
- Fantano. - Ahoj.
Pojď sem.
Jak se máš?
- Jsem v pohodě. - Bezva.
Při obědě jsem byla na Diamonda naštvaná.
Tak trochu jsem se mu vyhýbala,
ale na rovinu, je těžké se na něj pořád zlobit jen proto, jaký je,
takže jsem zapomněla, proč jsem naštvaná,
a nenechám se rozptylovat tím, co má na sobě nebo jak vypadá.
Kam letíš?
- Letím do Paříže, lásko. - Takže letíš do Evropy?
Jo, letím do Paříže a pak z Paříže do Londýna.
Pak z Londýna mám letět do Malawi.
Kde to je? Kde je Malawi?
Malawi? Je v Africe.
- Cože? - Je v Africe.
Nevím, kde je Malawi, ale najdu si to na netu,
protože to zní tak tropicky, jako nějaký džus.
Musím studovat všechny země, které neznám.
- To místo se mi líbí. Miluju Malawi. - Já znám jen Ghanu a...
Tohle je ve východní Africe.
Co když mám fanoušky v Malawi a nevím o nich? To je hezký.
Cítím, že tenhle výlet přišel akorát vhod.
Proč? Nelíbilo se ti tu?
Jo, bylo to fajn, ale pak...
Já nevím, mám pocit... nevím.
Zejména tehdy, jak se stalo to... ani sám nevím, co.
- Nevěděl jsem... - To s Khanyi?
Jo, ale to nebylo nutný, ne?
Jestli tě ta situace urazila, chci se ti omluvit.
Ne, neurazila mě, jenom se mi nelíbí, že má Zari pocit,
že bude rozhodovat o tom...
- Chápu. - ... jak máme dělat věci.
- Chápu tě. - Takže mám pocit, že nedokáže
- ani říct, co k tobě cítí. - Chápu tě.
- To je ten problém. - Naprosto rozumím.
Ten den jsem měl pocit, že jsem byl důvodem všeho já.
Chápeš, a bylo to zlý a já jsem si říkal,
proč takhle probírají naše záležitosti?
Právě jsme rozjeli tuhle krásnou věc a...
Rád tam trávím čas.
Kdy tě uvidím?
Nechci Zari a tohle všechno. Nemám ráda stres a drama.
To chápu, ale pak nemůžeš...
Navíc jsi tam byl tak potichu.
Snažil jsem se být zticha, protože jsem nechtěl způsobit malér.
Mám pocit, že se to takhle vyřešilo líp,
mezi mnou, Zari a Diamondem, když skutečná příčina byl Diamond,
ale protože skutečný problém jsem jen já a Zari,
a to, že nemám Zari ráda, kvůli tomu, jaká je,
mám pocit, že neexistuje nic, co by Diamond neudělal.
Teď můžeme skutečně mít klid.
No tak, dej mi velkou pusu.
Ach, Dio.
- Hlavně na mě nezapomeň. - Jo, nezapomenu.
Bože můj.
Víš, že tě miluju.
- Miluju tě, pamatuj si to. - Taky tě miluju.
Překlad titulků: Petr Miklica