Ostoba liba vagy.
Hamisítványokat viselő, vén ribanc, molyrágta parókákkal.
Takarodj innen!
- A te parókád az. Nem beszélek veled. - Folytasd!
Na, csá, te törtető kamu akármi!
Olyanokkal randizol,
akikkel gimibe jártam. Húzz innen!
- Végeztél? - Tényleg?
Kibaszott puma vagy, igaz?
Puma vagyok. Te meg fiatal lotyó.
Kifelé! Viszlát!
Fiatal, gazdag ribanc vagyok.
- Én egy öreg... - Te meg vén, keserű ribanc.
Milliárdos vagyok.
Két gyerek után sem tudtad megtartani.
- Nekem nem kell Diamond. - Mindegy. Szia!
- Nem tarthatsz meg akárkit. Szia! - Elég legyen! Várjatok!
Nem ezt a szöveget kéne nyomatni
- fiatal, afrikai, fekete nőként. - Ó, drágám!
Utálom, ha a nők egy fickóért veszekednek,
de nem vállalják fel nyíltan:
„Diamondért harcolunk.”
Igazából ez a vita Diamond miatt tört ki.
Nem hiszem, hogy Fantana és Zari veszekedne,
ha nem Diamond lenne a közös nevező kettejük között.
Ez a dolog szétszakít engem,
mert ez egy óriási félreértés
Diamond miatt,
- nem miattatok. - És ha ő mondta ezeket?
- Ő volt. - És ha igen?
- Mert tudom, hogy Fantana igazi ribanc. - Az.
Nem mondaná, hogy Diamond ezt mondta, ha nem mondta volna.
Szóval az a tény, hogy előjön ezzel, amit Diamond mondott,
meg amivel te hozakodsz elő, hogy Diamond mondta,
akkor ebben a helyzetben Diamond a legnagyobb probléma.
Szart kever azok közt, akiknek semmi bajuk egymással.
Irtó gáz, mert játszmázik, és a kisded játéka ellenetek fordul,
nem ellene.
Érthető, mit akarok mondani?
Mindkettőtöknek a genyó Diamondot kéne szénné aláznotok.
A konfliktus oké, küzdjünk, de ne mocskoljuk egymást!
Ne becsméreljük egymást, ne döngöljük a másikat a földbe!
Kérem szépen, ezt nem bírom. Tök értelmetlen, igaz?
Remek példa arra, mit okoz egy férfi.
A férfiak hazudnak, a nők pedig emiatt összevesznek.
Most veszekedünk, mindennek elmondjuk egymást.
Tényleg azt hiszem, meg kell hívnom mindenkit ebédre,
Fantanát, Diamondot és Zarit.
És igen, kínos és konfrontatív lesz,
de ennek meg kell lennie.
Valakinek meg kell tennie.
FIATALOK, HÍRESEK ÉS AFRIKAIAK
Ma este beugrom Diamondhoz, kicsit ideges vagyok,
szeretném tisztázni a helyzetet Diamond és Fantana között.
Na szevasz! Tandale-i srác.
Eléggé bírtam Fantanát,
de miután hallottam, hogy Diamonddal kavar,
inkább félreállok, nehogy egy újabb félreértés legyen.
Nos, hogy tiszta vizet öntsek a pohárba,
- én is elhívtam Fantanát randira. - Igen.
Mi a fene történik veletek?
Épp azt akarom mondani, hogy semmi, jól vagyunk.
- Te is megcsókoltad? - Nem.
Ha megcsókoltad Fantanát, azt jelenti, lesmároltad ezt a barmot.
Majdnem ugyanolyan.
Jóban vagyunk, barátok, de nem illünk össze,
szóval ő a te csajod, mert...
Nem mondtam, hogy a csajom, ne értsd félre!
A kurva életbe!
Fantanával megértjük egymást,
ez tény, de nem foglalnám szándéknyilatkozatba...
Szándéknyilatkozat!
Mi a fasz?
Nem mondanám ezt, csak... Megértjük egymást.
- Ennyi, nem több. - Ezt Fantana is tudja?
Igen, ott ültünk. Látod azt a fekete kanapét?
Ott voltunk.
És ott csókoltam meg Fantanát. Látod?
Miért gondolja Fantana, hogy jogában áll Zarit kérdőre vonni?
Azt hittem, csak smároltatok.
- Hogy érted? - A csók az csók.
Én jogosítottam volna fel Fantanát erre?
- Nem... - Biztos mondtál neki valamit.
Nem ezt mondtam, szerintem ennél több van benne,
mert ha csak megcsókolsz egy nőt,
nem megy a gyerekeid anyjához gyalázkodni.
- Zarit kamu ribancnak nevezte. - Mi?
Tudom, hogy Fantana nem őrült, Zari sem az,
ezért biztosan mondtak nekik valamit.
Nem akarod elárulni nekünk az igazságot.
Miféle igazságot?
Áruld el, mit mondtál Fantanának Zariról,
mert egyértelműen tud valamit!
Valamit mondtál neki, amitől azt hitte, kihívhatja Zarit:
„Figyusz, ha idézném Diamondot, sírva fakadnál.”
Szóval, ne már.
Bármi is áll abban a szándéknyilatkozatban,
azt újra meg kell vizsgálniuk.
Megmutatom, mit tesz Mama T a golyóiddal.
- Mivel? - A golyóiddal.
Ne baszogasd Fantanát!
Ezt fogja tenni a szaroddal.
Látod ezt a szart?
És mi legyen? Hogyan tovább?
Erről van szó. Nem akarom, hogy legyen valakim,
és úgy végződjék,
mintha csak játszanék vele.
Ahogy te játszol Kayleigh-vel.
Feleségül veszed, vagy az idejét vesztegeted?
- Mi lesz? - Az élet nem így működik.
- Nem. - Nézd, így fogom majd tálalni.
Nem iszom többé ingyen a tejet.
Készen állok kihörpinteni az egész pohárral.
Ez a kapcsolat nem csak vonzódásról szól.
Talán készen állok egy hosszú távú kapcsolatra Kayleigh-vel.
Megteszem a következő lépést, és szólni fogok nektek.
Hamarabb, mint hinnétek.
Nem szép, amikor két nő egymásnak esik,
és ocsmány neveket aggat egymásra a barátaik jelenlétében.
Ma úgy döntöttem, meghívom Swankyt, Diamondot, Zarit és Fantanát,
mert családi problémánk van.
Nem tudom, kit hívott meg még Khanyi,
mert a tegnapi nap után
egyeseket nem akarok látni.
- Mi történt tegnap? - Tudom.
És józan voltam...
Hallottam erről, amikor nem voltam ott,
de nem gondoltam, hogy ekkora ügy lesz.
Nem kedvelem, ha valaki kétszínű,
nem tehetek róla.
Mond valamit, és úgy tesz, mintha semmit sem mondott volna,
és ezt nem bírom.
- Mit vársz tőle? - Még látni sem akarom.
Megleszek úgy is, ha többé nem látom Zarit.
Nem akarok újabb veszekedést Fantanával,
mert őszintén szólva nincs energiám erre a lányra.
Ezért kértem Swankyt, hogy jöjjön el.
Talán meg tudja szelídíteni a barátját. Engem csak az érdekel,
Diamond tényleg azt mondta-e, amit Fantana állít.
Diamond a probléma?
Fantanával van a baj?
Helló!
Úgy sétálsz, mintha divathét lenne.
Fogalmam sincs, mi ez a vészhelyzet.
Mi ez a vészhelyzet? Miről van szó?
Ideges vagyok, aggódom, nyugtalanít ez a szitu,
mert úgy tűnik, valami baj van.
Tegnap volt egy amolyan női dolog.
Nadia főpróbát tartott, és tudod, megkérdeztük Fantanát:
„Mit mondott rólam Diamond, amitől gutaütést kapnék?”
„Meséld csak el!”
- Gutaütést, ne már. - Haver, az egész annyira kaotikus volt.
Teljesen belém állt,
„átvonszollak a kibaszott padlón, a szart is kiverem belőled.”
- Mi? - „Ne szórakozz velem,
csak hamisítványokat viselsz.”
- Hűha! - „Vén, keserű ribanc vagy.”
„Először is, Diamond azt mondta, a megszállottja vagy.”
Én, Diamond megszállottja? Tényleg?
Tényleg fogalmam sincs, mit gondoljak erről.
Ez állati furcsa.
Ezt meg kell kérdeznem Fantanától is.
- Helló! - Swanky!
- Szia! - Szia, drágám!
De most tényleg?
Kicsit ideges vagyok.
Remélem, nem lesz semmi ellenállás.
Remélem, civilizált lesz.
Ezért imádkozom.
Ebben a csapatban szeretjük kimutatni a dolgokat,
- ez pedig konfliktusokkal jár... - Mindannyian?
Igen.
- Nem tettetünk. - Tényleg?
Ezért nem próbáltalak tegnap megállítani,
hogy elmondhasd, és megértsük, mi is zajlik benned.
Mondtam, hogy nem akarom látni többé.
A barátom vagy. Sosem hagynám annyiban, és tudom, Swanky is így van vele,
nem állunk békésen félre, tudván,
hogy van egy megoldatlan ügy.
Nincs semmi ügy.
Annyi van, hogy kurvára leszarom, most és a jövőben.
És hogyan fog ez gazdaságilag, társadalmilag,
- pénzügyileg kihatni? - Pénzügyileg, társadalmilag, bárhogy,
mindent csak tettetsz, szóval, kuss!
Baszd meg!
Baszd meg te is!
Khanyi azt mondogatja, hogy Zarival megoldatlan ügyünk van,
de köztünk nincs mit megoldani,
mert egyáltalán nem akarok Zarival barátkozni.
Számomra ez nem is ember. Ez egy boszorkány.
Mindjárt felpattanok a seprűmre.
Repülj, vagy zuhanj le, leszarom.
- Mindjárt seprűre pattanok. - Rajta, repülj és ess le!
- Tegnap is ez volt a műsor? - Rosszabb.
Ne, baszd meg!
Ti csak...
Mind ültök, és tűritek ezt a kamu izét?
Kamu főnöknő, milliárdos... Nem vagy az, ribanc.
Csendet, rendet, srácok, hogy el is érjünk valamit,
mert ez a beszélgetés nem visz sehová.
- Kérhetek egy italt? Mert... - Rendeltem italokat.
A torkomnak most nagyon kell valami ital.
Amikor beléptem, váratlanul ért a jelenlévők látványa.
Zarit, Fantanát is látom.
Nem értem, mi folyik itt.
Rendben.
Ez furcsa.
Mi újság? Hogy vagy?
Fantanát elnézve, úgy tűnik, nincs rendben.
Úgy látszik, sok minden történt vagy történik velem.
Hogy vagytok?
Szóval, igazából miattad gyűltünk itt ma össze.
Aha, visszajöttem. Jó látni titeket.
Nem tudja, miért jött.
Oké, gyorsan elmondom.
Zari és Fantana tegnap durván összevesztek
a lányok buliján, méghozzá miattad.
Amikor először hallottam a hírt rólad és Fantanáról...
- Milyen hírt? - A pletykát, amit összeraktatok,
- vagy amit kitaláltatok? - Nem mi találtuk ki.
Nem vagyok dühös. Az a pletyka járja...
Most már más húrokat penget.
Beszélj hangosabban, mert itt vagyok!
- Nyugi! - Az orrod alatt motyogsz.
Fennhangon pofázz!
Azt mondtad, ne szóljak hozzád.
Akkor is hangosabban ugass!
Valamiről beszélünk. Mondd hangosan!
- Nem hozzád szóltam. - Nem veszekedni vagyunk itt.
Ha beszélni akarsz, hangosan tedd!
- Nem hozzád szóltam. - Lehetnék én az elnök?
Nem, te a tanúk padján ülsz.
- Az elnök rosszul látja el... - Te a tanúk padján ülsz.
Mindenki kijött a béketűrésből, egyszerűen nem értem.
Jól vagy?
Nem, nem lehetek jól, mert nem tudom, mi folyik itt.
Fantana... kérlek.
El akarok menni, mert rájöttem,
egy csomó felnőtt emberrel vagyok,
nagynénikkel és nagybácsikkal vitázom,
aminek nincs értelme.
Nem vezet sehová,
folyton mérges leszek, csak haza akarok menni.
Fantana, lenyugodnál, hogy befejezzük?
Nem veszek részt ebben a kamu dologban.
Miért kell túlbonyolítani?
Semmi nem bonyolult. Elhúzok,
hogy nektek... megoldódjék a gond.
- Nekem nincs bajom. Utálom a stresszt. - Oké.
Diamond mindig olyan helyzetbe hoz, amihez semmi közöm.
Fantanával próbáltok összejönni.
Hogy kerül ebbe bele a nevem?
Van egy gondom, ti azt tesztek, amit akartok,
mert én is teszem a saját dolgom.
Szóval a lényeg.
Fantanával az egyik összeröffenésen erről-arról beszélgettünk,
és egyszer csak közli:
„Sok mindent mondott rólad Diamond,
amit ha elmondanék, gutaütést kapnál.”
Úgy mondta, mintha beszéltetek volna róla,
amolyan az exem ilyen, Mama T olyan dolgot,
hiszen ronda dolognak kell lennie, ha gutaütést kapnék tőle.
Szóval, amit szeretnék tudni,
mit mondtál rólam Fantanának...
Ez a probléma.
...ami miatt gutaütést kapok?
Ez a mai dolog teljesen felesleges.
Ez a legnagyobb baromság, amit valaha is elképzelhettem volna.
Soha nem számítottam ilyesmire.
Először is, nagy zavarban vagyok, hiszen ez a csapatom, igaz?
Sosem hittem volna, hogy idáig fajulhat a helyzet,
bármennyire is a saját dolgaimmal foglalkozom,
vagy hogy mama T is a saját ügyeivel törődik,
tényleg mindig próbáltam tisztelettel hozzáállni mindenhez.
Kettőnknek, ezt meg kell értened, gyerekeink vannak,
ezért tiszteljük egymást.
Nem kerülhetek ilyen helyzetbe.
Számomra ez elég kínos. Nem ilyen vagyok.
Bevonni ebbe a gyerekeim anyja előtt
azt a hölgyet, akivel alakulgat valami,
szerintem ez a lehető legnagyobb hiba volt.
Khanyi és Swanky, ők csak bele akarják ütni az orrukat.
Bárkivel, akivel voltam, bármit is tettem, vagy teszünk közösen,
ki van zárva, hogy lefekszem valakivel, közben negatívat mondok Mama T-ről.
Ezt nem szeretem. Nem vagyok ilyen.
Azt akarod mondani, hogy soha nem ültél le Fantanával,
és kezdtél el rólam beszélni.
És honnan szedi a bátorságot ahhoz:
„Diamond például azt mondta, hogy a megszállottja vagy.”
A megszállottad lennék?
- Nem. Mama T... - Megszállottad vagyok?
Mama T, ahogy most is velem foglalkozol...
Nem én!
- Mintha harcolnál velem, ami... - Nem harcolok, tisztázni akarom.
Bátorság kell ahhoz, hogy valaki felálljon, és azt mondja:
„Ezt és ezt mondta rólad.”
Mama T, próbálsz kihozni a sodromból,
hogy egyenes válaszokat adjak.
Az egyenes válaszok a családban nem jók.
Szóval vitatod azt a tényt...
Igen, az nem lehet.
Nem lehet, hogy Fantanával negatívan beszéljünk...
Akkor ilyen nem volt, Zari.
Vagy hogy leüljek Zarival Fantanáról beszélni.
Ez nem... Ilyet nem szokás tenni.
Lezárom az ügyet.
Nos, hát!
A férfiak mindig meglepnek valamivel. Jaj!
Nincs mit mondanom, és nincs is gond.
Őszintén, egyszerűen nem kedvelem,
- Nincs semmi gondom... - És neki sincs.
Ez „nekem sincs.” Bocs, „nekem sincs.”
Csak őszintén szólva nem kedvelem.
- Nem kellett volna hazudnod. - Nem hazudtam.
Bármivel is indokolta Diamond,
hogy nem hoz fel más nőket előtted,
- ez nem hazugság. - Mert tisztel engem.
Vannak dolgok, ez normális, ő apa...
Nem arról van szó, hogy más nőt hoz fel.
- Azt mondtad, beszélt rólam. - Bármit is mondott,
bármit is beszéltünk Diamonddal a házában, mondd el!
Nem mondhatja el.
- Tehát senki sem hazudik. - Diamond nem mondhatja.
Miért nem mondhatja el?
Nem teheti, mert tisztel engem.
„Tisztel engem.” Ribanc, mindenki tiszteletet kap.
Nem látom, hogy Diamond tisztelné Zarit.
Úgy érzem, azért mondja, hogy Zari jól érezze magát a bőrében,
mert ha valóban tisztelte volna,
és Zari lenne a legjobb a földön,
mi most nem itt ülnénk.
- Kaphatnék egy dobozt elvitelre? - Húha!
- Mi? Leesett a késed. - Bocs. Szeretlek.
- Nem, végeztem. - Mielőtt elmész,
emlékeztetnélek titeket arra,
hogy bár mi mindig harcolunk, senki nem lép le, Fantana.
- Nem mehet el. - Azt akarom mondani, Fantana,
konfrontálódni szabad. Utána gyűlölhetsz.
Ez nem változtat azon,
hogy te egy ilyen asztalnál üldögélsz a családdal,
mert a második családod vagyunk.
Bocsánatot kell kérnetek egymástól.
- Inkább meghalok. - Miért?
Mert egymást besároztátok.
Inkább meghalok, mint bocsánatot kérjek egy kamu ribanctól.
Métely, hölgyem.
Bármi is történik most, nem tetszik.
Rendben.
Így kezelem a dolgaimat.
Először is annak rendje-módja szerint kell kezelnünk a dolgokat,
de nekem ezekre megvan a saját bevált Platnumz-módszerem.
Az emberem.
- Hahó, ez az, amit küldtem. - Mi az?
Függetlenül attól, hogy mennyi dráma zajlik a blogokon,
Innocent és én jól vagyunk.
Tudod, a gonosz bloggerek ezt a részét elhallgatják.
És az első számú pletykapartnerem a férjem.
Hogy ment a foci?
Beszéltél Swankyvel?
Igen, beszéltünk.
Amit Swanky a foci közben művelt,
amikor konfrontálódott velem Annie ügyében,
egyszerűen elfogadhatatlan.
Próbálta osztani az észt?
Nem, azon morfondírozott, vajon számít-e nekem a barátságunk.
Nem szeretem ezt a stílust.
Azt várta tőlem, hogy...
Először hozzá fordulsz?
Már megbocsáss, Swanky Jeremiah Jerry,
de te tiszta dilis vagy?
Pontosan emiatt
nem tudom rendezni a dolgokat ezzel a kölyökkel,
mivel te, Swanky, nem tanúsítasz kellő tiszteletet Innocenttel szemben.
Azt várja, hogy te majd, mint rangidős őt felhívod?
Ez mi már?
Hogy jössz ahhoz, hogy olyan dolgokról kérdezz,
amiről nem is tudok?
Hogy merészeled, Swanky? Honnan veszed a bátorságot?
Nem vagy Innocent közeli barátja,
rajtam keresztül ismered Innocentet.
Utálom felhozni, Innocent, de tudom, hányszor akartam,
mennyi időbe telt bemutatni neked Swankyt,
hányszor könyörgött nekem Swanky, hadd legyen a stílustanácsadód,
noha jól tudja, hogy nem szeretsz fotózkodni.
Elsősorban nekem köszönheti, hogy készülhetnek
rólad fényképek.
Mintha csak megfeledkezne magáról.
Swanky, szállj le arról a magas lóról!
A büszkeséged már kezd bűzleni, úgy érzem.
- Nem számít. - Nem, bébi,
tudom, hogy neked nem számít. Számomra fontos.
- Nem számít. - Nem mintha közeli barát lenne...
Hogy is van ez?
Forr bennem a düh.
Nem akarok bekattanni, de érzem, a düh elborítja az agyamat.
Már ne is haragudj, Swanky!
Annie felhívott telefonon,
és ki volt akadva amiatt, amit Swanky mondott 2Babának.
Nyilvánvaló, hogy még mindig háborúban állnak.
Egyértelmű, hogy ez a barátság már nem olyan, mint régen.
Amikor szembesítettem Annie-t azzal a telefonhívásával,
amiben mindenféle csúnyaságot összehordott rólam,
nem volt kapható bármit elismerni.
Ha nem akarsz részletekbe menni, akkor mégis mi elől menekülsz?
Ezért nem volt egyáltalán semmi értelme
a bocsánatkérésének.
Üdv, professzor úr!
- Hogy vagy, barátom? - Jól. Megint picinek tűnök.
Mint mindig.
Igen, a bizalom megtört, a lojalitás csorbát szenvedett,
de ők ketten mégiscsak barátok.
Ma meg akarom győzni Swankyt, hogy még ez egyszer beszélnie kéne
Annie-vel.
Mutatni akarok valamit, ezért akartam találkozni veled.
Hát szia, te!
- Hogy érzed ma magad? - Mesésen!
Ez nagyon aranyos.
Andile egy érzelmes videót mutat nekem,
amin én vagyok Annie esküvőjén.
Átlátok Andile szándékán.
Alapvetően az érzelmeimmel próbál játszani.
- Felidézhetem, mit mondtál? - Ja.
Azt mondtad Annie-nek az esküvőjén:
„Én vagyok az egyetlen, aki ott volt az elsőn és a másodikon is.”
„Összetartunk jóban és rosszban.”
Ez most megint a „rossz.”
Megmutatom ezt a videót emlékeztetőül,
hogy nem tudod az érzéseket konzerválni,
aztán elzárni, gondolván, hogy jó az úgy.
Szeretném látni a szeretet alapköveit,
amikre Annie és Swanky barátsága épült, vegyék fel újra a kapcsolatot
előéletük, múltjuk és az együtt átéltek kedvéért!
Mély érzésű ember vagyok, Andile.
Imádom... a mélységet,
úgyhogy nincs köztes állapot.
Nem igazán tudok mit kezdeni az álságos dolgokkal.
Tudod, ha valami nem igazi, nem megy.
Amikor előhoztam ezt Annie-nek,
ő csak... Tudod, valahogy hárított: „Bocs a hangüzenetekért,
összerúgtuk a port, puszi-puszi, béküljünk ki.”
Nem éreztem ezt őszintének, mert olyan mesterkéltnek tűnt az egész.
Annie-vel egyszerűen nem vagyunk... jóban.
Már nem vagyok hajlandó Annie-t beengedni az életembe.
Nem csak Annie-ről van szó, ott vannak a gyerekek, 2Baba,
ez a családod.
Andile, elég. Ezzel ne is próbálkozz!
- De igen. - Ne csináld!
Azok a gyerekek Swanky bácsinak hívnak,
és nem értik, miért nem láttak téged már oly régóta.
2Baba pedig úgy van vele: „Ha én nem vagyok a feleségem mellett,
oké, legalább ott van neki Swanky”,
Úgy érzem, ez a helyzet valamennyire beszűkítette az elmémet
az emberek irányában.
Úgy érzem, mintha a jóságot...
Mármint ahogy az emberek előhívják belőled a jobbik énedet.
Ezért nem mondanám, hogy hiányzik.
Azt hiszem, leginkább az a személy hiányzik, aki akkor voltam,
amikor barátkoztunk.
Azt én meg tudom állapítani, ha tényleg sajnálja a helyzetet,
és csupán lelkifurdalást érez,
vagy azért sajnálkozik, mert színésznő,
vagy tényleg őszintén sajnálja.
Ha nem, azt is tudom.
Így hogyan térjünk vissza a szokásos kerékvágásba?
Szó szerint lehetetlen.
Nem látom, hogy erre sor kerülhetne.
Ezt nehéz hallani.
A dolgok nem alakultak jól Kayleigh-vel
a próbalánykérés óta.
Ezért mára egy romantikus estét terveztem kettőnknek,
mert valami nagyon különlegeset akarok kérdezni tőle.
Quinton megkért, hogy vegyem fel a legelegánsabb miniruhámat,
tűsarkúmat, sminkeljem ki és csípjem ki magam,
ezért izgatottan várom, milyen meglepetéssel rukkol elő.
Hűha!
- Mi? - Mi folyik itt?
Gyere!
Haladjunk lépésről lépésre!
- Csukd be a szemed! - Oké. Vezetsz?
Vezetlek. Csukd be a szemed!
Ha nagyon akarsz valamit, keményen kell dolgoznod érte,
harcolnod kell érte,
és úgy érzem, Kayleigh és én megküzdöttünk azért, hogy itt tartsunk,
és ma este lesz az az éjszaka.
Ez egy gyepszőnyeg... Nem.
Nem, csak várj még,
és ha készen állsz, nyisd ki a szemed!
Megfogtalak.
És nézz körül!
Bébi!
Ez káprázatos! Nahát!
Rózsákat, gyertyákat és mindenféle cuccokat látok,
rengeteg energiát feccölt bele.
Tényleg nem tudom, miről van szó. Fogalmam sincs.
Ó, ez olyan különleges. Te csináltad?
Ne mondd ezt!
Nahát!
Ha újra megkérdezed, hogy én tettem-e,
soha többé nem csinálok neked semmit.
Köszönöm, kicsim. Ez olyan különleges, olyan édes.
Nagyra értékelem.
Annyi próbát kiálltál.
Mintha a szerelmed sosem szűnne meg,
és én ezt értékelem.
Köszönöm, kicsim.
Azt akarom, hogy ne kérdőjelezd meg többé a szerelmemet,
ne keress hátsó szándékot a cselekedeteim mögött.
Mert mindent, amit teszek, azért teszem, tudod,
mert nincs nálad fontosabb számomra ezen a világon.
És nem azt mondom, hogy a régi Quinton eltűnt,
mert még mindig félek minden áldott nap,
és ha kilépsz a házból, sosem kérdezem meg, hová mész.
Ne lennék bizonytalan? Marhára bizonytalan vagyok,
de nem mutathatom ki,
mert folyton boldognak akarlak látni,
és azt kell érezned, hogy én vagyok a te menedéked.
Persze. Nagyon köszönöm.
Valószínűleg arra vártam oly régóta,
hogy ezt olyasvalakitől
halljam, akit nagyon szeretek.
Ne sírj! Mi a baj?
Mi a baj?
Nem akarom elrontani a sminkemet.
Köszönöm szépen. Nagyon jólesik.
Nagyra értékelem mindazt, amit értem tettél.
Nekem a világot jelenti. Köszönöm.
Szeretlek.
- Szeretlek. - Én is szeretlek, bébi.
- Tudom, hogy éhes vagy. - Van kaja?
- Naná. - Épp kérdezni akartam.
Desszerttel akartál kezdeni?
Ez már csak ilyen este?
Most olyan boldog vagyok.
Azt akartam, hogy Quinton elmondja,
mit és hogy érez.
Ez gyönyörű.
És némi önreflexiót végzett,
öntudatos lett, én pedig büszke vagyok rá.
Nagyon büszke vagyok rá. Ez egy gyönyörű pillanat.
- Örülök. - Micsoda gyönyörű este!
Minden olyan tökéletes.
Nem olyan tökéletes, mint te.
Tudod, olyan közhely, amikor azt mondják: „Vedd el a legjobb barátodat,”
és... Köszönöm.
De... aztán azt gondoltam magamban:
„Miért voltam ilyen igazságtalan? Miért voltam ekkora köcsög?”
„Miért voltam ennyire hideg?”
Mert te hozzátartozol...
az én világomhoz,
és tudom, sosem kérdeztem meg tőled hivatalosan,
de ma megkérdezem. Nyisd ki!
Mi ez?
Nyisd csak ki!
Nem tudom kinyitni.
Szeretném, ha hivatalosan is hozzám költöznél.
Ó, bébi!
Ez a részletekre való odafigyelés.
Úgy értem, alig bírom ép ésszel felfogni.
Annyira cuki! Imádom.
Sosem mondhatom azt...
Haragszom rád, menj haza,
mert...
tudod, ez az otthon.
Ez az otthonunk.
Köszönöm.
Érted?
Miért ríkatsz meg ma este?
Nemcsak azt akarom, hogy Kayleigh fogadja el a kulcsot, amit az este adtam,
de azt a tényt is fogadja el, hogy nem mindig játszom,
hogy nem mindig tréfálkozom.
A kapcsolatunk nem vicc.
És ne feledd, ez a mi utunk!
Mi írjuk a szabályokat.
- Mindenki más bekaphatja. - Így van, kicsim.
Senki sem gondolta volna, hogy Swanky és Annie fasírtban lesznek,
de megtörtént.
Látszik, hogy mindkettőt még megviseli.
És mivel még hetekkel utána is két oldalról rágják a fülemet miatta,
megkértem őket, hogy üljünk össze
így mi hárman egy beszélgetésre.
Őszintén szólva, csakis Andile miatt kelek fel,
bújok bele a ruhámba, és teszem meg ezt ma.
Swankynek meg kell értenie, hogy nem lehet tiszteletlen,
függetlenül attól, amin kiakadt.
Tényleg nem akarom, hogy az érzékeny pontjaimra tapintson.
Ha megteszi, felrobbanok.
Nem veszem fel a kesztyűt.
Egy dolog elmondani, mit tettem veled.
Más kérdés, hogyan tálalod nekem az üzenetet.
Ez igaz. Csak tiszteletet akarsz.
Csak tiszteletet akarok,
mert nem tisztelte a férjemet a focis eseményen.
Minden más narratíva, ami azt fejtegeti, hogy Annie-vel miért vesztünk össze,
az számomra kicsit sem releváns.
Az egyetlen dolog, ami számomra fontos,
az a telefonbeszélgetés, amit a saját fülemmel hallottam.
A legőrültebb dolgokat mondtad rólam,
és ezen semmi sem változtathat.
Telefonáltál, azok a dolgok a szádból elhangzottak.
Ezért vagyok dühös. Ezért zártalak ki az életemből.
Köszönöm, hogy itt lehetek.
Köszönöm, hogy a kérésemre eljöttetek.
Egyszer és mindenkorra szeretném tisztázni ezt.
Tegyünk pontot a végére!
Szeretném, ha megengednétek, hogy ezt a magam módján tegyem.
Az asztalnál az a két legnagyobb személyiség ül,
akiket valaha ismertem,
nos, ahogy az angolok mondani szokták:
„Mi történik, ha egy ellenállhatatlan erő egy mozdíthatatlan tárggyal találkozik?”
Mindjárt kiderítem.
Nem tudom, mit érzek ezzel kapcsolatban,
mert már próbáltam kettesben találkozni Annie-vel,
de még nem jutottam dűlőre vele.
A találkozásunkkor azt akartam,
hogy tudja, milyen mélyen megbántott a kihallgatott beszélgetés.
Számomra az utolsó csepp a pohárban az a telefonhívás volt.
Szeretném Annie-vel tisztázni,
mi vette rá arra, hogy a telefonban olyanokat mondjon.
Swanky, nem kell hazudnom neked.
Tudom, hogy mérgemben mondok ezt-azt.
Azért érzem magam sértve,
mert Swankynek azért meséltem erről az eseményről,
hogy együtt csináljuk meg, mire ő:
„Ne csináljuk meg! Hagyjuk!”
Egy nappal az esemény előtt felhívtam, de nem vette fel.
Nem tudtam, hogy ez a rendezvény zajlott.
Tudod, milyen hülyén érzem magam? Még mindig?
Swankynek nem kellene árulásról beszélnie.
Mondtam, hogy megrendezte az eseményt a hátam mögött,
sőt, még csak nem is szólt róla, meg sem hívott rá.
Azon a napon, amikor a képeket és történeteket láttam,
mindenki csak erről posztolt.
Sírtam, mint egy gyerek.
Nem bírtam tovább az Eko Hotelben.
- Miért sírtál? - Miért?
Mert nem hittem el, hogy ezt megteszed velem.
Ugyanazok a barátaink.
Tudni akarom ennek a hívásnak a pontos adatait, nem hagyom annyiban.
Swanky, összetörted a szívem.
Azért nem kaptál meghívót,
mert közvetlenül az esemény előtt
hallottam mindazt, amit rólam mondtál.
Amikor hallottam azt a telefonhívást,
elhatároztam, hogy végeztem ezzel a személlyel.
- Azok a dolgok elhangzottak tőled... - Oké, mondd meg, mikor!
- Annie, nem érdekel az időpont... - Hazugság!
Az a lényeg...
Miért kamuzol ekkorát, Swanky?
Odaadnám neked a szemüvegem.
Annie, olyan nincs a világon,
hogy ne hallottam volna a baromságokat rólam...
- Mikor? - ...és kizárlak az életemből.
Semmi pénzért nem tennék ilyet,
ha nem baszakodsz velem, úgyhogy nem kell ez a színjáték,
csak mondd meg... Ne színészkedj itt nekem!
Csak játszol, mint egy filmben, színészkedsz.
- Állj! Egy pillanat! - Ne szórakozz már így velem!
- Hé! - Fogd be a pofád!
Azt hiszed, hülye vagyok, lassú felfogású?
- Pontosan tudom, mit tettél velem. - Állj!
Azért nem tudod a dátumot, mert hazudsz.
Most álljunk meg! Nézzetek rám!
Telefonáltál és befeketítettél.
Nem sértegetlek, ne próbálj felhúzni!
- Azt mondod másoknak... - Ne kelljen kiabálnom!
Swanky, szállj le a magas lóról!
- Állj! Annie, hozzám beszélj! Swanky! - Mindig istencsászár voltam.
Bizonyíték nélkül nem állíthatsz ilyesmit rólam,
ezért baszd meg!
- Megvagyok. - Miért harcolsz mindenkivel?
Nem mindenkivel harcolok. Veled állok harcban.
Harcolsz velem, a rokonaiddal.
Harcolsz a vezetőségeddel és az összes barátoddal.
Annie, mindenkivel veszekszel, nem csak velem.
Látod, mit csinálsz.
Nem hibáztatlak. Most Andilét hibáztatom.
- Andile... - Nem.
Annie, nézz rám! Sosem ártottam neked.
Épp most azt tetted.
Mindig számíthattál rám.
- Végeztem, örökre. - Várj, vagyis...
- Sajnálom... - Fenébe a kamerákkal, Swanky!
Ezt nem csinálhatjuk.
Egymás családját emlegetjük a kamerák előtt.
Nem, skacok. Ezt ne!
Halljátok saját magatokat, amit műveltek?
Hogy jönnek ide a családok?
- Te is mondasz dolgokat, Annie. - Nem emlegettem „családokat.”
A dolgok másként fájnak nekünk, másként vesszük azokat.
- Nem oldjuk meg... - Ezt nem csináljuk a másikkal.
Nevetséges. Kinél van a mikrofonom?
- Leülnél? - Nem, skacok.
Swanky most azt csinálja,
hogy Annie-t vádolja, mit művelt vele.
De durván az arcába vágja.
Kérlek, ülj le!
- Érted, mire gondolok? - Megértelek. Sajnálom,
de ülj le, légy szíves!
Ha elmész, azzal megsértesz.
- Érted, mit művelünk? - Sajnálom.
- Swanky hallotta, amit hallott. - Bocsáss meg!
- Lehet, hogy nem gondoltad komolyan... - Tudom, túl messzire mentem.
Sajnálom.
Nagyot csalódtam magamban.
Nem ilyenek vagyunk.
- Nem, tényleg nem. - Nem vagyunk ilyenek.
Úgy meghökkent, hogy ezt műveljük.
Mi a fészkes fenéért?
Nem kellett volna idáig eljutni.
A dolgoknak nem kellett volna elfajulni,
tudod, ennyire...
Ez szégyen.
Te vagy a nagy nővér.
Swanky úgy érzi, nem védted meg...
- Ugyanezt érzem. - önmagától.
És ezért számítok most annyira rád.
Próbálom... Mindent megteszek, hogy megvédjelek.
Nem érted, Annie.
Swanky, csak bocsássunk meg magunknak!
Nem akarom, hogy igazam legyen.
- Nem akarok az igazamért kardoskodni. - Én sem.
Mert belefáradtam, nem akarom az igazamat.
Én is fáradt vagyok. Ez a szarság úgy kimerített, nem is...
Csak hagyjuk, kérlek!
Nem vagyok olyan, aki mindig éber,
amikor másokkal vagy új barátokkal találkozik,
de csak az adott eset miatt olyan, mintha már
nem is tudnék senkiben megbízni.
Mintha nem akartál volna barátkozni velem,
talán azt érezted: „Nem akarok Swankyvel barátkozni,
nem akarok vele lenni, vele mutatkozni,”
mert meghívom a gazdag barátaimat.
Én is ezt éreztem.
Swanky úgy nézett rám, mint egy darab szarra.
A rokonaim más szart varrtak a nyakamba.
Sokszor öngyilkos akartam lenni,
aztán jött Swanky és a botrány, ő ezt nem szereti.
Vesztettem már el pénzt, ajánlásokat, sok mindent, embereket.
De Swanky elvesztése nehéz volt.
Olyan nehéz volt, nem tudtam a gyerekeim iskolai dolgával törődni.
Megjártam a poklot, nem hazudnék neked, Swanky.
A szívem mélyén azt hittem,
túl sok a mocsok velem kapcsolatban,
úgy éreztem, nem szennyezné be velem a márkáját.
Ezért mondtam sok mindent.
Szó szerint féltékeny voltam, akárcsak ő, beismeri-e vagy sem.
Biztos dühömben összehordtam rólad hetet-havat.
Én is emberből vagyok. Sajnálom.
Nem tudom, hiányzom-e neked. Nekem hiányzol.
- Azt mondja, sajnálja. Swank? - Sajnálom.
Vessünk ennek véget, Swanky!
Bevallotta, hogy sok mindenen átment, meg egyéb dolgokat:
- „kiszaladtak a számon...” - Dühös voltam a világra.
Nem csináltál semmit.
Annie, részben amiatt, ami rosszul esett, szó szerint nem tudtam ott lenni,
hogy barátodként lássam, min mész át,
de te sem voltál ott a barátaid számára, ami már szintén probléma.
Képzeld el, ezek a dolgok összeadódva milyen érzést keltettek bennem!
Nem szoktam cserben hagyni a barátaim,
tök mindegy, mi a szaron mennek át.
Rám mindig számíthatsz.
Világos?
- Értékelem az őszinteséget. - Szeretlek.
Sok igazság van a mondásban: „A megsebzett emberek másokat bántanak.”
Mert Annie-t megsebezték,
amitől aztán így bánt Swankyvel.
Szeretném, ha tudnád, nincs mit felhoznom ellened.
Teljes szívemből szeretlek,
hajlandó vagyok mindig melletted lenni.
- Csak máskor beszéljünk! - Puszit rá,
megbocsátunk egymásnak, fátylat borítva rá...
- Mint hús-vér emberek. - Igen.
Lehetnénk jóban, lennél a divattanácsadóm?
Véget akarok ennek vetni.
Meg tudnál... Annyi mindent be kéne pótolnunk. Hiányzol.
Határozottan megkönnyebbültem,
mert már nem neheztelek Annie-re kicsit sem.
Csak kikászálódhatunk ebből a helyzetből,
és együtt majd kiókumláljuk, hogy lehetünk jobb barátai egymásnak,
úgy érzem, ezúttal tényleg őszinte,
mert velőkig hatoltunk,
a dolgok elevenére tapintottunk,
és pont ezt akartam.
Mindig büszke leszek rád, bármin mész is keresztül.
- Mindig ott leszek melletted. - Igen.
Lám, már öltöztet is?
Bébi, figyelj, valamit kérdezni akarok...
Ma éjszakára Diamond házában hagyom a gyerkőcöket,
de úgy érzem, muszáj szót váltanunk.
Beszélnünk kell, csak nekünk, ketten.
- Akartok apával találkozni? - Aha.
Már itt is vagyunk, nézzétek csak, ki jön elénk!
Helló!
Hűha, oké. Rendben.
- Tessék. - Hiányoztatok.
- Hogy vagy? Én jól. - Mizu?
- Minden rendben, aha. - Jól vagy?
Amikor visszajöttem, nem gondoltam, hogy...
ennyi drámával szembesülök,
de aztán mégis ez várt rám.
Szerintem bölcsebb, ha Zarival ketten átbeszéljük, mi történt.
Utálom, ha mások negatív módon
állítják be a dolgot,
vagy a valóságtól eltérő módon.
Harcolni jöttem. Szó szerint harcolni jöttem.
- Megérted, hogy... - Nem kell.
Először is, rosszul éreztem magam mindenki előtt,
és nagyon mérges voltam, bárki is fecsegett neked bármiről.
A falaknak is füle van, a folyosóknak pedig szeme.
Az emberek figyelnek, meghallanak dolgokat.
Honnan szedi az a lány a bátorságot, hogy közölje velem:
„Diamond ezt mondta.”
„Diamond szerint a megszállottja vagy.”
„Diamond ezt...”
Miért mondja ezeket ilyen magabiztosan?
Tudod, amikor a nők veszekednek,
mindenki odamondogat mindent a másiknak.
- Emlékszel, beszéltünk egy bébiről? - Igen.
Honnan tud erről Fantana?
- Nem, ez sosem került szóba. - Elmondta.
Csak ő beszélt róla nekem.
Aznap, amikor... Pirítóst csináltunk, akkor mondtad.
- Nem. - Senkinek...
Erről veled beszéltem.
De jó, mondjuk, szeretnék babát tőled, ki állít meg?
Senki, de akkor mi értelme...
Beszélj a lotyóiddal!
- Nem, ez nem került szóba. - Mondd nekik!
Ő beszélt erről.
Úgy érzem, hazudik.
Nem hiszem, hogy Fantana csak úgy
elhatározza: „Megtámadom Zarit”
Diamond miatt,
egy férfi miatt, akivel nem vagyok együtt?
Tudod, nem tetszenek ezek.
Oké, ha nem tetszenek,
akkor ne ülj le a lányokkal, és ne mondj nekik ilyeneket!
Tudod, miért mondják ezeket? Bizonyítani akarnak előttem.
„Ez a srácaid apucija, itt ülsz, játszod az eszed,
de tudod, mit? Ő meg ezt állítja.”
- Először is... - Ne adj nekik muníciót!
Bármit is beszéltetek, nem akarom tudni.
Oké, ne legyen kellemetlen neked!
- Jó. - Nem akarom tudni.
Ha leülsz velük, értesd ezt meg!
Oké? Húzd meg egyértelműen a határt!
Diamond, ne hozz ilyen helyzetbe, nem éri meg.
Főleg engem ne, nem éri meg.
- Mennem kell, szóval... - Rendben.
- Elutazom. Holnap vagyok utoljára. - Hová?
- Párizsba megyek. - Minek?
Felvételt készíteni, az albumomon dolgozom.
Olyan büszke vagyok rád. Jól csinálod.
Ne hagyd abba, amit csinálsz, még a drámáiddal sem!
Nincs drámám. Miért mondod ezt folyton, Mama T?
Akkor én vagyok a dráma.
Igen.
Nagyon gyorsan rábólintottál.
- Mindegy, jó éjt! Mennem kell. - Rendben.
Ezt hagyom elsüllyedni.
Nem akarom Diamondot ilyen helyzetbe hozni. Felejtsük el!
Nos, én most elutazom.
Turnézni megyek,
de találkoznom kell Fantanával.
Beszélnünk kell, hogy meggyőződjek róla,
hogy mindenki jól van.
Nem akarom, hogy úgy tűnjön, Fantana vagy Zari oldalán állok.
- Fantana! - Szia!
Gyere ide!
Hogy vagy?
- Jól vagyok. - Helyes.
Haragudtam Diamondra az ebédnél.
Valahogy az utóbbi időben kerülöm őt,
de őszintén szólva nehéz haragudni rá, mert ilyen a személyisége,
szóval elfelejtettem, miért vagyok dühös,
de nem hagyom, hogy elvonja a figyelmem a ruhája, a kinézete.
De hová mész?
- Párizsba, szerelmem. - Tehát Európába mész?
Igen, Párizsba megyek, aztán Párizsból Londonba.
Aztán Londonból Malawiba kell mennem.
Az merre van? Hol van Malawi?
Malawi? Afrikában van.
- Mi? - Afrikában van.
Nem tudom, hol van Malawi, de majd kiguglizom,
mert olyan trópusi hangzású, úgy hangzik, mint egy dzsúsz.
Tanulmányoznom kell a számomra ismeretlen országokat.
- Imádom azt a helyet. Imádom Malawit. - Csak Ghánát ismerem...
Nahát, ez Kelet-Afrikában van.
Lehet, hogy vannak rajongóim Malawiban? Na ez szép.
Úgy érzem, jókor jött ez az utazás.
Miért? Nem tetszik?
De, jó volt, de akkor...
Nem tudom, úgy érzem, nem is tudom,
különösen a múltkori miatt, bármi is volt.
- Nem tudtam... - Khanyi ügye?
Igen, erre nem volt szükség, érted?
Ha az a helyzet megbántott, bocsánatot akartam kérni.
Nem, nem sértett meg, de nem tetszik, ha Zari úgy érzi,
mintha beleszólhatna...
- Értem. - ...hogy mit csinálunk.
- Értem. - Úgy érzem, nem szólhat bele,
- hogy mit érzek irántad. - Értem.
- Ez a gond. - Megértem.
Aznap úgy éreztem, én vagyok az oka mindennek.
Tudod, olyan rossz érzés volt,
miért így állnak hozzá a dolgainkhoz?
Csak most kezdtük ezt a gyönyörű dolgot...
Imádom itt tölteni az időt.
Mikor találkozunk?
Nem akarom Zarit, meg mindent, nem kell a stressz, a dráma.
Megértem, de akkor ne tedd...
Ráadásul ott mélyen hallgattál.
Próbáltam csendben lenni, mert nem akartam bajt okozni.
Úgy érzem, lett volna jobb módja a probléma megoldásának
köztem, Zari és Diamond között, ha a gond Diamond lett volna,
de az igazi gond köztem és Zari között áll fenn,
hiszen nem szeretem Zarit, a személyiségét,
úgy érzem, Diamond nem tehetett volna semmit.
Most már csak a béke köszönthet ránk.
Gyerünk, adj egy nagy csókot!
Ó, Dia!
- Ugye, nem felejtesz el? - Nem, nem foglak.
Jézusom!
Tudod, hogy szeretlek.
- Szeretlek, ne feledd! - Én is szeretlek.
A feliratot fordította: Várkonyi Erika Lívia