Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PÁRIZSI EMLÉKEK
A francba!
Vigyék a műtőbe, fél nyolcra ott leszek!
És kezdjék el!
- Jól vagy? - Nem, nem, itt vagyok.
Mi is a páciens neve?
Jó, magyarázza el neki a helyzetet!
Tessék, cica!
Itt van.
Szia!
- Már elkezdték. - Rendben.
- Szia! - Szia!
- Csináljunk egy hangpróbát? - Igen.
Jó napot, Dimitrij! Jól hall minket?
Mondjon valamit, hogy ellenőrizzük a hangot!
- Igen, csodálatosan hallom. - Köszönöm.
Még 10 másodperc. Az újságíró bemutatja,
és jöhet az első kérdés.
Rendben.
Lefordítom a kérdéseket, beszéljen a saját ritmusában!
Három, kettő, egy... és kezdünk!
Élő egyenesben kapcsoljuk Moszkvából Dimitrij Vasziljevet,
a sok vitát kiváltó orosz rendezőt.
Ő nyitja meg a párizsi operaévadot
Rimszkij Korszakov "Hópelyhecskéjével".
Dimitrij Vasziljev, üdvözlöm!
Jó napot!
Ön a merész, politikával átitatott rendezéseiről ismert,
amiért az orosz hatalom célkeresztjébe is került.
Mire számíthatunk? Most megszelídül
a közismerten konzervatív párizsi közönség kedvéért?
Egyáltalán nem.
Franciaország nyitott ország, a forradalom országa,
szerintem nem lesz semmi gond.
Régi álmom, hogy Párizsban rendezzek,
közel áll a szívemhez ez a város.
- Jó estét! Ketten vannak? - Igen.
Csúcs lesz a jövő hét,
kezdődik az aeronautikai kongresszus.
Most repülési szakszavakat tanulok.
- Mint például? - Például...
Ez mit jelent?
Nanoszerkezetű anyagok fejlesztése.
Elnézést!
Halló?
Várj! Két perc, és itt vagyok.
Igen.
Persze.
Jó, rendben.
Megijesztett.
Minden rendben?
- Sajnálom, de vissza kell mennem. - Hogyhogy? Most?
Igen, van ez az új rezidens lány. Nem ért semmit.
- Sajnálom. - Ügyeletes vagy ma este?
Nem, de az én osztályom, muszáj bemennem.
- Te mit csinálsz? - Akkor csak menj! Még nem tudom...
Hazamész?
Igen.
Te is jössz nemsokára?
Nem tart sokáig. Hívlak, ha végeztem.
Sok sikert!
- Sietek! - Szia!
Csak innék valamit, amíg eláll az eső.
- Lehetséges? - Az az asztal foglalt.
De van másik a másik teremben.
Jó. Az ott, hátul?
- Igen, ott. - Köszönöm.
Elnézést, erre van a másik terem?
Igen. Ott jobbra, aztán balra.
Köszönöm.
Jó estét!
- Szabad az az asztal? - Persze. Foglaljon helyet!
Ez a szín jobb, nem?
- Ha ez jobban tetszik... - Nem.
Amúgy nem tudom...
- Kész vagy? - Igen, kész. Menjünk!
Nem tudom, ki fogja látni. Legutóbb nem jött el.
- Lehet, hogy most se jön el. - Nem tudom, nem úgy tűnik...
Várj! Ott maradt a mobilom.
- Menjen csak! - Köszönöm.
Mi történt utána?
Minden törlődött az emlékeimből.
Jó úton vagyunk, de még jobban be kell forrnia
a beavatkozás előtt.
Jól van, felöltözhet.
Azért már szépen begyógyult.
Szeretnék végre valami mást.
Hat-hét hónap múlva beszélhetünk plasztikai sebészetről.
Most még be van gyulladva.
Hét hónap múlva? Jól van.
De azért el lehet tüntetni?
Minden tőlünk telhetőt megteszünk, de nem vagyunk varázslók.
Még nem ment vissza dolgozni?
Nem, még nem, de hamarosan.
Vidéken voltam anyámnál. De jó volt visszajönni.
Egy kis figyelmet kérek:
az útépítés miatt egy kis kerülőt kell tennünk.
Uram! Kinyitná, kérem, az ajtót?
Ha a mosdót keresi, erre van.
Nem a mosdót keresem.
Ja, értem.
Forduljon a látogatásokat koordináló szervezethez.
Hétfő délelőttönként jönnek.
Az olyanokkal... Az olyanokkal, mint ön.
Az olyanokkal, mint én? Azaz?
Az áldozatokkal, akik újra látni akarják a helyszínt.
Nem tudom, mit csinálnak, csak azt, hogy fontos.
Arra az időre bezárunk.
Sajnálom, most viszont dolgoznom kell.
Esetleg kér egy kávét?
Igen, köszönöm.
A vendégem.
Sokáig voltál anyukádnál?
Igen, három hónapig.
Igen.
Küldtem egy csomó sms-t, de nem hívtál fel.
Gondolom, nincs kedved elmesélni.
Nem feltétlenül akarlak faggatni a részletekről.
Nem könnyű most beszédtémát találni veled.
Megtennéd, hogy beviszed a tortát?
Igen, persze.
- Jól vagy? - Persze. Igen, jól vagyok.
Hozok poharakat a pezsgőnek.
- Akkor bent... - Igen, mindjárt.
Boldog szülinapot,
boldog szülinapot, boldog szülinapot, Vincent!
Jól vagy, cica?
- Hát itt vagy? - Te vagy az?
Csak tartok egy kis szünetet.
A sötétben?
- Az üvegek mellett. - Nem maradhatsz itt.
Na, gyere!
- Köszönjük! - Szép estét!
Szia! Jó volt látni!
Nagyon jól nézel ki, örülök.
Vincent támogat, ugye?
- Sziasztok! - Szia!
Viszlát!
- Vigyázz magadra! - Köszönöm. Szia!
Régebben mások meséltek nekem,
mindenfélét elmondtak, és az jó volt.
Most meg fordítva van.
Valamiféle látványosság lettem.
Te is másképp beszélsz velem.
Én? Dehogy!
De igen. Úgy, mintha vigyázni kéne rám.
Tényleg? Nem vettem észre.
De érthető, ha az emberek figyelnek rád
a történtek után.
Igen.
Esett már, amikor elmentél?
Nem. Vagyis már nem tudom.
Látod? Erre jól emlékszem. Még nem esett.
Utána kezdett el zuhogni.
Odáig mindenre emlékszem.
Vissza kellett menned a kórházba, ugye?
Talán.
De, így volt, pontosan emlékszem.
Egy órája voltam a kórházban, amikor jött a riasztás.
A kórházaknak abba kellett hagyniuk az aktuális ellátást,
és fel kellett készülniük a sérültek fogadására.
Aztán hozták az első sérülteket.
Emlékszem a lőpor szagra, ami a folyosókon terjengett.
Hívtalak, de nem vetted fel.
Biztos voltam benne, hogy már itthon vagy.
Kérték, hogy válasszam szét a sürgős és kevésbé sürgős eseteket.
A lőtt sérülteket, az égési sérüléseket.
Azt mondták, két másik helyen is ugyanez történt.
Összehangolt támadás történt.
Minden kórházat mobilizáltak.
Kora reggel hívtak
a kórházból, ahová bevittek,
hogy megsérültél. Csak sokára tudtak azonosítani,
mert nem beszéltél, és nem voltak nálad papírok.
Bementem hozzád.
Hazafelé a taxi bevitt az étterem utcájába.
Mindenhol virágok és gyerekrajzok voltak.
Mint egy folyosó, amin csendben vonultak fel az emberek,
mint egy körmeneten.
Sara vagyok az egyesülettől.
Jó napot! Itt voltam a támadásnál.
Gondoltam.
- Hogy hívnak? - Mia.
Jól van, Mia, ülj le! Mindjárt jövök.
Nagyon jó, hogy eljöttél!
Nagyon fontos, hogy aludj és erőre kapj,
mert akkor jobban fog működni a memóriád is.
Amikor elkezdesz emlékezni, akkor kezdődik a gyógyulás.
Igazad van.
Tudna máshová ülni?
Kérem!
Itt ültek a szüleim.
Bocsánat, nem tudtam. Sajnálom.
Átülök ide.
- Bocsásson meg! - Ön hol ült?
A másik teremben voltam.
Aznap este nem voltam a szüleimmel.
Szeretném tudni, mik voltak az utolsó szavaik.
Hogy miről beszéltek.
Hogy boldogok voltak-e,
vagy vitatkoztak... Nem tudom.
Érti?
Talán látta őket.
Várjon, mutatok valamit!
Elnézést, mennem kell!
- Elmész? - Igen.
Nem is tudom, miért jöttem ide.
Kint voltam egy klausztrofóbiás illetővel.
Képtelen bejönni, de beszélni akar veled.
Köszönöm.
Emlékszik rám?
Nem.
A szemközti asztalnál ültem. Szülinapoztunk.
Nem emlékszem semmire.
Egy pohár bort rendelt.
Azt gondoltam, vár valakit.
Aztán egy pillanat múlva eltűnt.
Jött egy kínai csoport, azok takarták.
Amikor legközelebb felbukkant, tintás volt a keze.
Elkezdett zsebkendőt keresni a zsebében,
és miközben kereste, még tintásabb lett,
az arcát is összekente egy kicsit. Nevettem rajta.
Kinevetett?
Nem, dehogyis! Csak azt hitte.
Azt hitte, hogy kinevetem.
Nagyon idegesen nézett rám.
Igen, tényleg...
Írtam? Töltőtoll volt nálam. Írtam?
Nem tudom, talán. Gondolom, igen.
Mi történt utána?
Utána felállt.
Átvágott az éttermen.
Gondolom, a mosdóba ment.
Semmire sem emlékszik?
Nem.
Vannak percek, amik törlődtek.
Nem emlékszem jól.
A támadás előtti képekre, hangokra emlékszem,
de onnan, hogy megláttam az első halottakat,
minden törlődött. Nem emlékszem.
Szerencsés.
- A maga kocsija? - Igen.
- Mi a neve? - Mia.
- És a magáé? - Thomas.
- Szabad vezetnie? - Nem.
Jól van már! Mi a baja? Jövök.
Húzz el innen!
Ki húzzon el? Nézd a lábamat!
Maga felé húzott, azt hiszem, követtem,
és tovább nem tudom.
Mia? Visszajöttél?
Igen. Kint beszélgettem Thomas-val.
Az jó!
Eszembe juttatott valamit, amit már elfelejtettem.
Itt ültem.
Ez nagyon jó!
Most már összeállhatnak a puzzle darabkák.
Mit keres maga itt?
Tessék?
Én is itt voltam, mint ön. Itt ültem.
Nem, nem ült itt, téved.
A vécén volt, megismerem.
Az első lövésnél beszaladt a vécébe.
- Én? - Igen, maga.
Kulcsra zárta az ajtót,
amikor mások is be akartak volna menni,
és nem nyitotta ki.
Hogy van képe idejönni?
Az nem én voltam.
Én ilyet nem csináltam.
Csak a saját biztonságára gondolt.
Hogy van képe ma visszajönni ide?
Szégyellje magát!
Iszonyú, amit tett!
Mit csinálsz?
Ne haragudj, de el kell mennem.
Mit csinálsz? Hová mész?
Hazamegyek. Otthon találkozunk.
- Biztos? - Igen, biztos.
Bocsánat! Elnézést!
Jó napot! Mia vagyok.
Nemrég találkoztunk az étteremnél. Beszélgettünk.
Talán tudna segíteni.
Megtenné, hogy visszahív?
Köszönöm.
Halló?
Köszönöm, hogy visszahívott.
Nem. Arra gondoltam, esetleg tud segíteni abban, hogy...
Sajnálom.
Biztos nem zavarom?
Igen?
Jó estét!
Jó estét! Jöjjön be!
Sara adta meg a számát,
de azt nem mondta, hogy kórházban van.
Semmi baj. Ma délután operáltak volna,
de csak holnap reggel fognak, úgyhogy semmi gond.
Már háromszor műtöttek.
Felépítik a sípcsontomat. Darabonként. Úgyhogy...
De tényleg semmi baj.
A másik lábamban vannak szilánkok,
de azt még nem akarom megcsináltatni.
Hadd élvezzem még!
De ne a lábamról beszéljünk egész este!
Miben segíthetek?
Úgy tudom, mindenre emlékszik, ami történt.
Igen.
Miért akar emlékezni?
Talán csináltam valamit...
Mit csinált?
Semmit, csak...
Sara azt mondta, emlékszik a részletekre.
És arra gondoltam, talán
arra is emlékszik, mit csináltam, miután kimentem.
Visszamentem a terembe?
Nem.
Üljön le!
Nem emlékszem, hogy láttam volna visszajönni.
De lehet, hogy valaki látta.
Felment már az oldalra?
Írt valamit a fórumra?
Nem. Nem is tudtam, hogy van ilyen.
Egy új világot fedezek fel.
Nagyon szeretnék emlékezni.
Egyedül nem fog menni.
Legalább két ember kell hozzá.
Azt tanácsolom, menjen fel az oldalra.
Ismeri a Facebookon az egyesület "Emlékek" oldalát?
- Nem. - Szánjon rá időt!
Tetszeni fog, hiszen újságíró.
Meggugliztam. Igen.
Mia Loreau. Még mindig a rádiónál dolgozik?
Csak néha dolgozom a rádiónál, orosz tolmács vagyok.
Orosz tolmács? Nahát!
Az nehéz lehet.
Anyám otthon folyton oroszul beszélt, úgyhogy nem annyira.
Ideadná a cigimet az asztalról?
Igen, persze.
Itt gyújt rá?
Nem, a folyosó végén ki lehet menni.
A kabátomat is kérem.
Még nem válaszoltál.
Vártál valakit az étteremben?
Nem.
Azt tudod, miért voltál ott?
Véletlenül.
Én nem véletlenül mentem oda.
Valaki asztalt foglalt.
Születésnapom volt,
és aznap jelentették be a heti prémiumot.
Pénzügyes vagyok.
Utálom a születésnapomat ünnepelni,
de meglepetést akartak,
és belementem.
Nem akartam sértődést.
- Lányokkal voltál, nem? - Igen, két kolléganővel.
De ők már nincsenek.
Megkeresett a családjuk. Nem tudtam, mit mondjak.
Szégyelltem, hogy én itt vagyok helyettük.
Van férjed?
Van. Bár nem vagyunk házasok.
Akkor szabad vagy?
Nem így értettem.
- Vannak gyerekeid? - Nincsenek.
De a támadás közben gondoltam rá.
Hogy nem lett, és nem tudom, milyen érzés.
Szóval itt van! Mindenütt kerestük.
Este már tilos a látogatás, tudja jól.
Sajnálom, elnézést!
Jövök.
Megyünk?
Húzza! Húzza... Köszönöm.
Számítok rád. Holnap is gyere!
Igen.
Minden jót!
Viszlát!
Holnap hozz mandarint!
Vagy narancsot.
Vagy csokit.
Sara ideadta a rendőrségi jegyzőkönyvet.
A támadás 20:49-kor kezdődött. 22:37-kor szabadítottak ki minket.
1 óra 48 percig voltunk elbújva.
Emlékszem, arra gondoltam, mit találnak utánam, ha meghalok.
Hogy hogyan hagytam a cuccaimat.
Eszembe jutott egy megkezdett joghurt, amit a hűtőben hagytam.
Szia, Vincent, én vagyok!
Nem megyek haza.
Tudod, Sonia elköltözik,
és kölcsönadja pár napra a lakását.
A République-en van.
Azt hiszem, jobb lesz, ha most egy kicsit egyedül leszek.
Puszillak.
Emlékszem erre a hangra.
Mit csináltam?
Te hol voltál?
Az első teremben voltam egy barátnőmmel.
Azonnal meghalt.
Tudod, én is csak nehezen rekonstruáltam a történteket.
Nem volt egyszerű.
Amikor létrehoztuk az egyesületet,
nem gondoltam volna, hogy ilyen sokan vissza akarnak jönni.
Valahol egy család vagyunk.
Eljössz velünk holnap a République térre?
Összegyűlünk, mielőtt elviszik a virágokat és a gyertyákat.
Igen.
Azért jöttem Párizsba, hogy építészetet tanuljak.
Szerelmes lettem, és maradtam.
Emlékszel valamire?
Nem. Sajnálom. Csak rabolom az idődet.
Ugyan már! Ezért vagyunk itt.
Tudod, mi a "gyémánt a traumában"?
Nem.
Az az elképzelés, hogy valami jó is kisülhet a szerencsétlenségből.
Veled is így lesz, biztos vagyok benne.
Megpróbálhatnánk még egyszer?
Persze.
Mindezek nélkül képzeld magad elé a helyiséget!
Felfordulás, sokkal sötétebb volt.
Fent sikerült az embereknek elbújniuk.
Nem, nem itt volt.
A világítás is más volt.
Nem itt voltam.
Vízcseppekre emlékszem a kezemen.
Akkor az a másik. Gyere!
Várj, csinálok fényt!
Itt volt?
Igen.
Volt velem valaki. Fogta a kezem.
Az arcára nem emlékszem, de tetoválása volt...
Tetoválás volt az alkarján. És véres kötény...
Ezen a részen sok volt a konyhai dolgozó.
Ha kötényes, akkor talán szakács volt.
De sokan meghaltak.
Annyira szeretnék segíteni, de...
A személyzetből nem mindenki volt bejelentve.
Legalábbis ezt hallottam.
Jó napot! Emlékszik rám? Kérdezhetek valamit?
Igen.
Van, aki a támadás óta is itt dolgozik?
Nincs.
Biztos?
Igen, mindenki helyett más jött.
A szakácsok helyett is? Vagy akik tálalnak?
A szakácsok is mind elmentek.
Nézze, én itt se voltam, nem tudom, mi történt. Érti?
Foglalkozna a másik teremmel, kérem?
Még nem végeztem itt.
Nem baj, majd utána befejezi. Köszönöm.
Rendben.
Jó napot!
- Az imént találkoztunk. Emlékszik? - Igen.
- Ismeri Thomas-t? - Kicsit.
Mankóval jár. Itt volt a minap.
Csak egy kicsit.
Azt mondta, akkor is itt dolgozott.
Csak pár kérdésem lenne
azokról, akik magával dolgoztak.
Segítenie kell! Keresek valakit.
Jó, csak gyorsan, mert messze lakom.
Szeretnék megtalálni valakit, aki velem volt a támadás közben.
Szakács volt.
Legalábbis kötény volt rajta. És egy kis tetoválás. Itt.
Nem láttam a halottak listáján.
Sok szakácsnak nem voltak papírjai.
Szerintem azért nincsenek... Tudja, nem írták fel őket.
Szétszéledtek.
Szóval nem haltak meg?
Ezért is cseréltek le mindenkit.
Én csak azért maradtam, mert francia vagyok,
és az új főnök megtartott.
A rendőrség is kérdezősködött. Furcsállták,
hogy a személyzet csak úgy felszívódott.
Nem mondtunk semmit.
Szerinted meg tudnád találni a nevüket?
Jó, de ígérd meg, hogy nem beszélsz rólam!
Mert bajom lehet belőle,
és nem veszíthetem el az állásomat.
Megígérem.
- Hogy hívnak? - Nour.
Mia.
Én is kerestem, akivel voltam.
Az álmennyezetben bújtunk el másokkal, a szellőzőben.
Annyira meg voltam róla győződve,
hogy meghalok, hogy csókolóztunk.
Ausztrál volt. Először járt Párizsban.
Találkoztál vele?
Nem.
Az evakuálásnál szétválasztottak minket.
Tudom, hogy könnyebben sérült meg.
Utána kerestem, mint egy hülye a Facebookon,
de nem találtam meg.
A bejárattól jobbra voltunk.
Négyen. Ketten meghaltak, én és az ausztrál megmaradtunk.
Láttam a gyilkost a támadás közben.
Angyali ábrázata volt.
Nem is tudom... Mosolygott,
olyan kedvesnek tűnt.
Mintha csak beugrott volna cigit venni.
A történtek után hazajöttem.
Szerencse, hogy ilyen messze lakom.
Még mindig nem meséltem el senkinek, ami veled történt.
A nevedet sem tudom.
A barátnőmnek sem mondtam el,
pedig neki mindent el szoktam mondani.
Kétségtelenül az a nap volt életem legszörnyűbb napja,
de soha senkihez nem éreztem magam annyira közel.
Szorítottál, mintha már csak én maradtam volna.
Tudom, hogy próbáltál elérni,
de nem válaszoltam, és nem is fogok.
Mert akkor még többet gondolnék rád,
és nem akarok mindennap rád gondolni.
De mégis azt teszem.
Elnézést! Beszélhetnénk?
Nézzen rám, kérem!
Nem a vécében voltam.
Most már jól emlékszem.
Voltam ott, de még a támadás előtt.
Mit tud maga arról?
Már emlékszem.
Fogtam valakinek a kezét. Egy szakácsét.
Úgyhogy összetéveszt valakivel.
Nem baj, semmi baj, csak összekevert.
Ha ez örömet okoz önnek...
- Jó estét! - Jó estét!
Bocsánat a zavarásért, tudom, hogy késő van,
csak láttam az előbb.
Gyere be!
Nincs sok minden. Kérsz egy pohár vizet?
Igen, kérnék szépen.
Tessék.
Megtaláltad a férfit, akit keresel?
Nem.
Tudni akarom, él-e.
Meg ott van az a nő, aki azzal vádol, hogy bezárkóztam.
Nem hinném. Vagyis érzem, hogy másképp történt.
Ő sem tud róla semmit.
Ha úgy érzed, él...
Tudod, megőrizték az áldozatok cuccát, amiket találtak a helyszínen.
Tényleg?
- Igen. Nem láttad a Facebookon? - Nem.
El kellene menned.
Lehet, hogy találsz valamit.
Én a nagynénémmel mentem el.
Minden megvan műanyag zsákokban.
Fura szag van ott.
Nem sok mindent találtam,
csak a képeslapot, amit nekem írtak.
Nálam van, ha akarod.
A "Tavirózsák".
Felajánlották, hogy jöjjek velük Párizsba.
Egész nap veszekedtünk.
Már nem válok el úgy senkitől, hogy nem békültünk ki,
arra gondolván, hogy nem tudhatjuk, mi történik.
Amikor hallottam, hogy támadás történt, sms-t küldtem apámnak.
Azt írta, elbújtak,
várják, hogy a rendőrség kiszabadítsa őket.
Azt is írta, hogy nem hívhat fel,
nehogy meghallják.
És akkor kezdődött a várakozás.
Nem tudtuk, mi történik bent. Teljesen tehetetlenek voltunk.
Egy idő után kikapcsoltuk a tévét,
és fogtuk egymás kezét.
Nem kellene most ezekre gondolnod.
Aludnod kellene.
Néha komolyan azt hiszem, őket látom az utcán.
Szeretnék elmenni a múzeumba, ahol voltak,
megnézni, amit utoljára láttak.
Megtalálni azt a festményt.
Olyan érzés lenne, mintha elbúcsúznék tőlük.
Meleg van itt, nem?
Nincs valami ennivalód?
Nincs. Sajnálom, nincs semmi.
Tudod, mit? Lemegyek a boltba, és hozok neked valamit. Jó?
Nem lesz semmi baj,
lélegezz mélyeket!
Még! Lélegezz mélyeket!
Ez az!
Félicia?
Ez a magáé?
Igen.
Ezt találtuk a zsákban. Ellenőrizheti.
Nem kell.
Ide kérek egy aláírást.
Köszönöm.
Ide üljön le! Igen, ide.
- Volt velem valaki. - El fogjuk látni, ne aggódjon!
Hoztam neked ajándékot.
Kedves tőled.
Ha jól látom, tetszik.
Igen, nagyon jó!
Művelni akarsz, megható.
Hülyeség...
Hívtalak, de nem vetted fel.
Nem volt nálam a telefonom.
Nem akartál visszajönni.
De, csak megtettem, amit mondtál.
Visszamentem az étterembe, és visszajött egy emlékkép.
Mi?
Fogtam valakinek a kezét.
Most tudni akarom, él-e.
Nem vagyok benne biztos, hogy segít az emlékezés.
Hidd el, nem biztos, szerintem nem jó ötlet.
Jól vagy? Kaptál fájdalomcsillapítót?
Nem, de semmit nem akarok.
Kinyissam egy kicsit az ablakot?
Nem kell, maradj már nyugton, minden rendben!
Tessék, inkább olvass fel nekem!
Biztos remekül olvasol.
- Még soha nem meséltek nekem. - Nekem sem. Vagyis nem sokszor.
Ha zavar, becsukom a szemem.
Rajta!
- Tényleg csukjam be a szemem? - Igen.
Oké.
Jó napot!
Estelle, Thomas felesége.
Csak ott találkoztunk a... Nem is zavarok.
- Várj! - Maradjon!
Csak a biztosítási papírokat kell aláírnia.
- Viszlát! - Viszlát!
Jól vagy?
Megvagyok. Írd alá!
Várjon!
Sajnálom, nem tudtam, és nem akartam...
Csak magával tudja megosztani, amit átéltek.
Thomas még nem tudja, de én igen.
Ebből soha nem állunk fel.
Értem.
Tessék.
Amúgy nem szokott olvasni.
Olvasom, amiket az emberek az "Emlékek" oldalon írnak.
Olyanok, mint Félicia,
akik tudni akarják, hogy haltak meg a hozzátartozóik.
Vagy akik olyanokat keresnek, akikkel ott futottak össze.
Egy férfit keresek, aki segített.
Megsérült a bokáján, az első teremben volt a pultnál.
Szeretném tudni, túlélte-e.
Minden nap eszembe jut.
Az illetőt, akit keresek, és aki mellettem volt,
két golyó is eltalálta a mellkasán.
Lila vagy rózsaszín mintás póló volt rajta.
Soha nem mertem megkérdezni, nehogy felbolygassam az emlékeket,
de ha valaki tudja, mi lett vele, keressen meg üzenetben.
A legvégén evakuáltak,
addigra sajnos már csak halottak maradtak.
Próbáltam nem odanézni,
de akiket láttam, olyanok voltak, mintha csak aludtak volna.
Remélem, lesz, akit ez megnyugtat.
Olyan helyen bújtunk el, ahol csöpögött a víz a plafonból.
Megkérdezte a nevemet, de én nem kérdeztem meg a magáét.
Tetoválása volt és munkaköténye.
Megszorította a kezemet, egymásba kapaszkodtunk.
Amikor megjött a rendőrség, elengedtem a kezét.
Utoljára még annyit láttam, hogy megsérült.
Remélem, jól van.
Remélem, hogy él.
Csak ennyit szeretnék tudni.
Mit csinálsz te itt?
Hívlak, de nem veszed fel. Aggódom.
Gyere be!
Nem értem, mit csinálsz.
Van valakid, ugye?
Mi ez az egyesület izé?
Nem akarod elmondani?
Vincent! Mit csinálsz?
Elég volt ebből, most már hazajössz.
- Elég volt! - Vincent! Tedd le, légy szíves!
Miért nem akarod elmondani?
Nem akarod, hogy segítsek?
Nem tehetsz értem semmit.
Nem tehetek érted semmit?
Nem tudok ugyanúgy élni. Nem megy.
Miért?
Nézzem végig, ahogy megőrülsz? Tétlenül?
Bárcsak én lettem volna ott abban a kurva támadásban!
Nour megtalálta a két szakács nevét,
akik az Étoile d'Or megtámadásának idején ott dolgoztak.
Eltűntek a nyilvántartásból, senki nem tud róluk.
Emlékezett, hogy a főnök a személyzetet
néha egy telefonboltban toborozta.
A boltban gyűltek össze azok,
akiknek nem volt papírja. Egy napra ki lehetett bérelni őket.
Senki sem ismerte azt a két nevet, amit kaptam.
De hallottam egy közvetítőről, akinek étterme volt.
Jó napot!
Köszönöm, nem. Hakimot keresem.
Velem akar beszélni?
Igen.
Kér valamit?
Köszönöm, nem. Azt mondták, esetleg tud valamit
egy szakácsról, aki az Étoile d'Orban dolgozott. Érti?
Nem, nem értem.
Ki beszélt rólam? Nem értem.
Keresek valakit, aki a támadás idején ott dolgozott.
Valaki közvetített neki.
Nem.
Talán tud egy nevet mondani, vagy egy címet.
Nem tudja a nevét?
Nem tudja, kiket közvetít ki az Étoile d'Orba?
Nem közvetítek senkit, és nem adok hamis papírokat.
Itt dolgozom. Van két szakácsom, egy kisegítőm,
az ő címüket tudom, és ennyi.
Segítenék, de nem tudom, miről beszél.
Valaki baromságokat mondott rólam.
Jó lenne tudni, ki volt az.
Ez nem ön ellen szól.
Keresem azt az illetőt, aki segített nekem. Ez fontos.
Ennyi.
Ki küldte ide?
Jó, hagyjuk! Köszönöm.
Viszlát!
- Várjon! - Igen?
Ismerem a pasast, akit keres.
- Szenegáli, kis tetkója van itt. - Igen, ez az, kis tetkó!
Régebben sokszor láttam, de most eltűnt. Ismeri?
Nem tudom a nevét, de...
Driss Mbow a neve.
Legalábbis ilyen névre kapott papírokat,
de nem hinném, hogy valóban használná őket.
Egy szálláson lakik a porte de la Chapelle-nél.
France Horizon.
Nem adok hamis papírokat. Csak segítjük egymást.
Oké.
Van itt valaki?
Jó napot!
Bocsánat, nyitva volt az ajtó, és bejöttem.
Driss Mbow-t keresem.
Menj, játssz az ágyon!
Ismeri? Esetleg a rokona?
Nem.
Vele voltam a támadás alatt, nem tudom, beszélt-e róla.
Csak tudni akarom, jól van-e.
Nem tudom, tényleg az-e a neve, hogy Driss.
Assane. Nem Driss.
Assane.
Él?
Nem tudom.
Elment Olaszországba, nem tudom, hol van.
Bocsánat... szabad? Egy perc...
Van víz.
Tessék.
Itt hagyta a holmiját. Akarja látni?
Ha visszajönne, megteszi, hogy értesít?
Igen.
Nem rokonom, de együtt utaztunk ide.
Megadom a számomat.
Lefényképezhetem a fotóját?
Persze.
Fél éve dolgozom az Étoile d'Orban.
Szokták mondani, ha a szenegáliak,
a malik és a Srí Lanka-iak sztrájkolnának,
Párizsban nem lehetne enni.
A főnökök fénymásolónak hívnak minket,
mert tökéletesen le tudunk másolni minden tányért.
Mindig szerencsés voltam az életben.
Ügyesen lavírozom.
A főnök megkért, hogy menjek le a pincébe.
Az utolsó pillanatban hallottam a lövéseket.
A nő nem vette észre rögtön, hogy megsérült.
Megígértem neki, hogy nem halunk meg.
Nem itt.
Sok veszélyt megúsztam már, nem halhatok meg ebben a szekrényben.
Meg kell keresnem ezt a részletet a képen.
Régebben sosem gondolkodtam azon, boldog vagyok-e.
Most igen.
Boldogok voltunk. Nagyon boldogok!
- Igen, de... - Nem értem.
Miért kötsz össze vele?
Mi közöm nekem ehhez?
Már tudom, hogy azt kellene...
Valamit kezdenem kell ezzel az egésszel,
valami újat.
Kellett volna egy gyerek.
Nem így beszélnél.
De igen.
Az nem változtatna semmin.
A kettőnk döntése volt, nem?
Komolyan... Nem bántam meg.
Most már elmondhatod. Aznap este nem a kórházban voltál.
- Igaz? - De igen.
Jó, de nem egy sürgős eset miatt.
Találkoztál valakivel.
Nem egy sürgős eset miatt.
- Szia! - Jól vagy?
Hogy vagy?
Jól. És te? Nem zavarok?
Nem, dehogy. Ügyvédeket hívtunk meg,
hogy tisztázzunk pár kérdést.
Na? Megtaláltad?
Nem, és nincs is több nyomom.
Sajnálom. Tudom, milyen nehéz.
- De már kicsit késő. - Igen, úgy tűnik.
Mondani akarok valamit.
Én megyek is.
Beszélhetnénk esetleg kicsit messzebb, ha nem gond?
Rendben.
Tudom, hogy nem maga volt a vécében.
Ezt most honnan tudja?
Tévedtem és...
Összekevertem.
Tudom, hogy nem volt ott.
A férjem ott halt meg, és... összezavarodtam.
Valaki bezárkózott a vécébe?
Igen.
Tudja, hogy ki volt az?
Igen, én.
Bocsásson meg!
- Szia! - Ciao!
- Szia! - Szia!
- Sajnálom a minapit... - Nem...
- De. - Nem, én...
Akartalak hívni, de...
Én is akartalak, csak nem mertem.
Megtaláltad?
Nem.
Gyere! Bemegyünk! Gyere!
Úgyis szellemek vagyunk, senki sem lát minket.
Megnézed?
Milyen?
Nyüzsgő. Jó lesz.
Elnézést!
Sokan vannak?
Igen, sokan, de elég tágas.
Igen?
Na jó, menjünk!
Lecsekkolom a vészkijáratokat.
Biztos van, arra az esetre, ha a menyasszony meggondolná magát.
Kell egy terv baj esetére.
Nahát, a menyasszony! Menjünk!
Van hangulat, ez jó!
Hívogató. Hív, hogy...
Na, jó, én megyek.
- Jössz? - Nem.
Gyere már!
- Jól vagy? Nem... - Kicsit melegem van.
Mélyeket kell lélegeznem.
De...
szerintem
csináljuk azt, amit aznap este csináltunk volna.
Mit?
Vártalak volna,
vagyis várom, hogy visszagyere a mosdóból.
Hogy beszéljünk.
Felállok,
viszek neked egy pohár italt,
rám nézel,
és elneveted magad.
Ennyi.
- Bejött volna? - Igen.
- Azért elég vicces vagyok. - Igen, azt hiszem, bejött volna.
Kísérteni kell a sorsot.
Szerintem.
Az egy sebhely.
Nekem is van.
Megyek.
Hová mész?
Még van egy utolsó feladatom.
Oké.
- Szia! - Igen.
Essé!
Essé! Szia!
- Szia! - Jól vagy? Sziasztok!
Menjetek uzsonnázni, gyerekek!
- Jól vagy? - Igen, jól.
Próbáltalak hívni, de nem sikerült.
Új telefonszámom van.
Tudod...
Írtam egy levelet Assane-nak,
és szeretném megkérdezni, tudod-e az olaszországi címét.
Úgy hallottam, már nincs Olaszországban.
Azt hiszem, visszajött.
Visszajött? Tényleg?
Igen. Állítólag az Eiffel-toronynál dolgozik.
Ismeri ezt az embert?
- Nem. - Nem?
Jó napot! Ezt az embert keresem.
Nem ismeri véletlenül?
- Nem, nem ismerem. - Nem? Nem ismerik?
Ezt kérem. A csokis fánkot.
Köszönöm.
Jó napot! Kaphatnék egy kávét?
- Tessék. - Köszönöm.
- Mennyi? - 10 euró.
- Tíz, az sok. - Akkor van ez ötért.
- Drága. Azt mutassa meg! - Ezt?
- Öt euró. - Öt?
Kér hógömböt? Hógömb is van! 10 euró.
- Mennyi? - Öt euró. Jó áron van.
A nagyot szeretné? 10 euró.
Nem. Ötért megveszem.
- Tessék. - Köszönöm.
- Honnan jött? - Wisconsinból.
- Wisconsinból? - Igen. Köszönöm.
Sokáig gyalogoltunk céltalanul.
Valahol jólesett neki, hogy megtudta, élek.
És én is ugyanezt éreztem.
Éltünk.
Éltem.
Köszönöm, hogy fogtad a kezem.
JÉRÉMIE-NEK
Magyar szöveg: Szabó Anita Iyuno