Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PARIŠKI SPOMINI
Sranje.
Pripravite jo za operacijo. Pridem ob 7.30.
Začnite. -Živjo. -Ne, tu sem. Kako je ime pacientki?
Dobro, pojasnite ji situacijo.
Tukaj, muca.
- Živjo. - Začeli smo.
Živjo. -Živjo.
- Preskus mikrofona? - Ja.
Čez 10 s Patricijino predstavitvijo. Potem pa prvo vprašanje. -Prav.
Tri... Dve... Ena. Gremo.
V živo iz Moskve. Naš jutranji gost je Dmitri Vassiliev,
kontroverzni ruski režiser, ki odpira sezono Pariške opere
s Sneguljčico Rimski-Korzakova. Dmitri Vassiliev, dobro jutro.
Dobro jutro. -Znani ste po drznih, političnih predstavah.
Vzbudili ste bes ruskih oblasti.
Boste ublažili pristop, da ne bi pretresli pariške publike,
ki je znana kot zelo konzervativna?
Ne, niti malo.
Francija je država revolucije in strpnosti.
Mislim, da bo vse v redu.
Od nekdaj sanjam, da bi režiral v Parizu.
V mojem srcu ima posebno mesto.
- Dober večer. Za dva? - Ja.
Sprememba naslednji teden. Aeronavtični trgovski sejem.
- Moram se naučiti kaj o aviaciji. - Na primer? -Na primer...
- Kaj to pomeni? - Razvoj nanostrukturiranih materialov.
Oprosti.
Prosim? Takoj se vrnem. Ja?
Prestrašili ste me.
Je vse v redu?
Oprosti, moram nazaj.
Zdaj? -Stažistka ima težave. Nova je.
- Oprosti. -Si dežuren? - Ne, a to je moj oddelek. Nimam izbire.
- Kaj boš ti? - Ne vem še.
Greš domov?
Ja.
- Se vidiva pozneje? - Ne bom dolgo. Te pokličem, ko končam.
Srečno.
- Se vidiva. - Se vidiva.
Lahko samo pijačo, dokler ne neha deževati?
Ta miza je rezervirana. V sosednji sobi je ena. -Tam? -Ja. -Hvala.
- Je druga soba tam? - Ja, spodaj na desni.
Hvala.
- Dober večer. -Je zasedeno? - Ne, kar usedite se.
Izvolite. -Hvala.
Kaj se je zgodilo potem?
Izbrisano je iz mojega spomina.
V redu je, ampak pred operacijo moramo stabilizirati brazgotino.
Lahko se oblečete.
Lepo se je zacelilo.
Hočem nadaljevati.
Čez 6-7 mesecev se bova pogovorila o operaciji.
Zaenkrat je preveč razdraženo.
Sedem mesecev? Razumem.
Se je lahko...
... znebimo?
Potrudili se bomo, ampak nismo čudodelci.
- Še niste šli nazaj v službo? - Ne.
Ne še, kmalu bom šla. Jaz...
Ni me bilo, pri mami sem bila.
Vesela sem, da sem se vrnila.
Dame in gospodje, zaradi dela na cesti moramo spremeniti pot.
Lahko prosim odprete vrata?
Stranišče je tam.
Ne iščem stranišča.
Dobro, razumem.
Oglasite se skupini, ki organizira sestanke vsak...
Vsak ponedeljek zjutraj. Za ljudi, ki...
Ljudi, kot ste vi.
- Kako to mislite? - Žrtve, ki morajo videti sceno.
Pogovarjajo se. Običajno je to glavno. Mi bomo zaprti.
Zdaj delamo normalno, razumete?
Bi mogoče kavo?
Ja.
Na račun hiše.
- Si bila pri mami? - Ja, tri mesece.
Se mi je zdelo, ko mi nisi odgovorila na sporočila.
Mogoče se nisi pripravljena pogovoriti.
Mislim, ne bom te spraševala po podrobnostih.
Težko vem, o čem se lahko pogovarjava.
Lahko odneseš torto?
- Seveda. Si dobro? - Ja.
Vse je v redu. Prinesla bom kozarce za šampanjec.
Se vidiva notri.
Si dobro, muca?
Tukaj si. -Ti si.
- Oddih sem potrebovala. - V temi.
- S steklenicami. - Ne moreš ostati tu.
Pridi.
Se vidimo. Lepo te je bilo videti. Dobro izgledaš. Super.
- Vincent me zelo podpira. - Adijo, punci. -Adijo.
Se vidiva kmalu.
Pazi nase. -Hvala.
Prej so se mi ljudje zaupali.
Odprli so se. To mi je bilo všeč.
Zdaj je nasprotno.
Kot da sem neka atrakcija.
- Še ti drugače govoriš z mano. - Jaz? Sploh ne.
Res.
- Kot bi hodil po jajcih. - Res? Nisem opazil.
Ljudem ne moreš preprečiti, da razmišljajo o tebi
in o vsem, kar si prestala.
Ja.
Je že deževalo, ko si odšel?
Ne, mislim... Ne spomnim se.
Vidiš? Jasno se spomnim, da ni deževalo. Pozneje je začelo.
Do takrat se dobro spomnim.
Moral si nazaj v bolnišnico, ne?
Mogoče.
Ja.
Tako je, tega se spomnim.
Eno uro sem bil v bolnišnici, ko se je oglasil alarm.
Bolnišnice so morale prenehati s sekundarnimi dejavnostmi
in se pripraviti na prihod poškodovanih.
Potem so ti začeli prihajati.
Spomnim se vonja po smodniku, ki je zapolnil hodnike.
Poklical sem te, a se nisi oglasila.
Prepričan sem bil, da si že doma.
Del moje službe je triaža. Od najnujnejšega do najmanj.
Strelne rane, opekline...
Slišali smo, da sta bila še dva ustreljena.
To je bil koordiniran napad. Bolnišnice so bile v stanju pripravljenosti.
Zgodaj naslednjega jutra so me poklicali iz tvoje bolnišnice.
Bila si ranjena.
Niso te mogli prepoznati, ker nisi govorila.
In nisi imela osebnega dokumenta.
Obiskal sem te.
Taksi je na poti domov šel mimo restavracije.
Tam so bile rože in otroške risbice.
Bil je kot hodnik mimoidočih.
V tišini. Kot v procesiji.
Jaz sem Sara, koordinatorka podporne skupine.
Dober dan. Jaz sem doživela napad.
- Razumem. Kako ti je ime? - Mia.
Dobro. Usedi se, takoj pridem.
Odlično je, da si prišla.
Moraš spati, da si povrneš moč.
Tako se bo izboljšal tudi tvoj spomin.
Ko se začneš spominjati, si na poti do okrevanja.
Prav imaš.
Se lahko usedete drugam?
Prosim.
Moja starša sta sedela tu.
Oprosti, nisem vedela. Žal mi je.
Tu se bom usedla.
- Oprosti. - Kje ste vi sedeli?
V drugi sobi.
Tisto noč nisem bila z njima.
Rada bi vedela njune zadnje besede.
O čem sta se pogovarjala.
Ali sta bila takrat srečna.
Ali sta se prepirala.
Razumete?
Ste ju morda videli?
Nekaj vam bom pokazala.
Oprosti, moram iti.
- Odhajaš? - Ne vem, zakaj sem prišla.
Bila sem z nekom, ki je klavstrofobičen.
On ne more priti, a se želi pogovoriti s tabo. -Hvala.
Se me spomnite?
Ne.
Za sosednjo mizo. Rojstni dan smo praznovali.
Ničesar se ne spomnim.
Naročili ste kozarec vina.
Kot bi nekoga čakali.
Kmalu zatem ste izginili. Neke Kitajke so vas zakrivale.
Ko ste se spet pojavili, ste imeli na rokah črnilo.
V žepu ste iskali robček.
Globlje ste iskali po žepu, več črnila ste imeli na rokah.
Tudi na obrazu.
Nasmejali ste me.
- Smejali ste se mi? - Ne, vi ste tako mislili.
Da sem se vam smejal. Pogledali ste me...
Zelo živčno.
Ja, točno.
Sem pisala? Z nalivnim peresom?
Ne vem. Verjetno.
- Kaj se je zgodilo potem? - Potem ste vstali...
Šli ste čez restavracijo. Mislim, da ste šli na stranišče.
Ničesar se ne spomnite?
Ne.
Luknje imam. Ničesar se ne spomnim. Skoraj ničesar. Še vedno imam...
... prizore pred napadom, zvoke, ampak...
Od trenutka, ko sem videla ljudi umirati, je vse izginilo.
- Ničesar se ne spomnim. - Blagor vam.
Vaš avto?
Kako vam je ime?
Mia. Pa vam? -Thomas.
Smete voziti?
Ne.
Dobro, daj. Kaj je tvoj problem?
- Premaknite avto. - Premaknem naj ga? Poglejte mojo nogo.
Povlekla me je in mislim, da sem ji sledila. Potem se ne spomnim.
- Mia? Si že nazaj? - Ja, zunaj sem govorila s Thomasom.
- Dobro. - Nečesa me je spomnil.
- Tam sem sedela. - Zelo dobro.
Zdaj lahko zložiš sestavljanko.
Kaj počnete tu?
Prosim?
Bila sem tu, kot vi. Tam sem bila. -Ni res.
Na stranišču ste bili. Spomnim se vas.
Ko se je začelo streljanje, ste zbežali. -Jaz? -Ja, vi.
Skrili ste se na stranišče in se zaklenili.
Niste hoteli odpreti.
Kako si drznete priti sem?
Tega nisem naredila.
Lastna varnost vam je bila pomembnejša od vsega.
Kako morete... Kako morete danes priti sem?
Sram vas bodi.
Kar ste naredili, je odvratno.
Kaj delaš?
- Oprosti, moram iti. - Kaj? Kam?
- Domov. Se vidiva, prav? - Si prepričana? -Ja, dobro sem.
Oprostite, gospod.
Se opravičujem.
Dober dan, Mia tu.
Prej sva se spoznala v restavraciji in se pogovarjala.
Mogoče mi lahko pomagate. Me lahko pokličete? Hvala.
Prosim? Hvala, da ste poklicali.
Mislila sem, da bi mi lahko mogoče pomagali.
Oprostite.
Ste prepričani, da ni problema?
- Dober večer. - Dober večer.
Vstopite. -Sara mi je dala vašo številko. Nisem vedela, da ste tu.
Vse je v redu. Danes bi moral imeti operacijo,
verjetno so jo prestavili na jutri, ampak nič za to.
Imel sem že tri operacije.
Postopoma mi rekonstruirajo golenico.
Res, vse je v redu.
V drugi nogi imam koščke naboja.
Ne vem, ali jo bodo operirali. Še malo bi jo rad obdržal.
Ne bom vas dolgočasil s svojo nogo.
Kako vam lahko pomagam?
Menda se spomnite vsega, kar se je zgodilo.
Ja.
Zakaj se želite spomniti?
- Sem mogoče kaj naredila? - Kaj?
Nič, jaz... Sara je rekla, da se spomnite podrobnosti.
Mislila sem, da se mogoče spomnite, kaj sem naredila, preden sem odšla.
Sem se vrnila v sobo?
Ne.
Usedite se.
Ne spomnim se, da bi se vrnili.
Mogoče vas je kdo videl.
Ste preverili na spletni strani? Objave na forumu?
Ne. Nisem vedela, da obstaja. To je zame nov svet.
- Hočem se spomniti. - Sami se ne morete.
Dvoje ali več je potrebno, da se spomnite.
Priporočam, da obiščete spletno stran.
Poznate stran Memoria na Facebooku? -Ne. -Preverite jo.
Kot novinarki vam bo všeč.
Poguglal sem vas.
Tako. Mia Loreau. Še vedno delate na radiu?
Ja, ampak sem prevajalka iz ruščine.
Prevajalka iz ruščine?
To je težko. -Mama je doma govorila rusko, zato ni tako težko.
- Podajte mi cigarete. - Seveda. Izvolite.
- Tu kadite? - Ne, spodaj je izhod.
In moj plašč.
Niste mi odgovorili.
V restavraciji.
Ste koga čakali?
Ne.
Veste, zakaj ste bili tam?
Slučajno.
Jaz sem bil slučajno tam.
Nekdo je rezerviral mizo.
Bil je moj rojstni dan. Ravno smo dobili tedenski bonus.
Delam v financah.
Sovražim praznovati rojstni dan.
Ampak so me hoteli presenetiti, jaz pa nisem imel nič proti.
Da ne bi koga užalil.
- Niste bili z nekima dekletoma? - Ja. Kolegicama.
Nista mogli priti.
Njuni družini sta me prišli pogledat.
Nisem vedel, kaj bi rekel.
Sram jih je bilo, da so prišli namesto njiju.
Imate moža?
Ja. Nisva poročena.
To pomeni, da ste samski?
Ne bi rekla.
Imate otroke?
Ne.
Med napadom sem razmišljala o tem.
Nimam otrok, ne vem, kakšen občutek je to.
Tu ste. Povsod smo vas iskali.
- Veste, da ponoči ni obiskov. - Oprostite.
Takoj pridem.
Greva.
Močno povlecite. Hvala.
Pridete spet jutri? -Ja.
Srečno.
Nasvidenje.
Jutri mi prinesite mandarine.
Ali pomaranče.
Ali čokolado.
Sara mi je rekla, naj preberem policijsko poročilo.
Napad se je začel ob 20.48.
Policija nas je rešila ob 22.37.
Skrivali smo se eno uro in 48 minut.
Spomnim se, da sem se spraševala, kaj bo ostalo za mano po smrti.
V kakšnem stanju sem pustila zadeve.
Razmišljala sem o napol pojedenem jogurtu v hladilniku.
Živjo, Vincent. Jaz sem.
Ne bom prišla domov.
Sonia se seli in mi je za nekaj dni prepustila stanovanje.
V Républiqu.
Mislim, da moram biti malo sama.
Ljubim te.
Spomnim se tega zvoka.
Kaj sem naredila?
Kje si bila ti?
V prvi sobi za pultom s prijateljico.
Takoj je umrla.
Trudila sem se, da bi vse povezala.
Ni bilo lahko. Ko smo ustanovili skupino,
nisem pomislila, da se toliko ljudi želi vrniti.
Očitno smo vsi družina.
Bi se nam jutri pridružila v Républiqu?
Naše zadnje bdenje pred odstranitvijo cvetja in sveč.
Ja.
V Pariz sem prišla študirat arhitekturo.
Zaljubila sem se in ostala.
Se česa spomniš?
Ne, oprosti.
- Tvoj čas tratim. - Nikakor. Zato sva tu.
Si že slišala za "diamant v travmi"? -Ne.
To je ideja, da lahko nesreča privede do nečesa dobrega.
Našla boš nekaj dobrega, v to sem prepričana.
- Lahko poskusiva še enkrat? - Seveda.
Zamisli si jo brez vsega.
Prej je bila skladišče, zelo temno.
Tam zgoraj so se ljudje uspeli skriti.
- Ne, ni bilo tu. - In luči so druge.
Ne, ni ta soba.
Spomnim se kapljice vode na roki.
Potem pa v drugi. Greva.
Posvetila ti bom.
Je bilo tu?
Ja.
Nekdo je bil z mano.
Držal me je za roko.
Ne spomnim se njegovega obraza, ampak je imel tetovažo.
Na podlakti.
Krvav predpasnik.
V tem prostoru je bilo veliko kuhinjskega osebja.
Predpasnik namiguje, da je bil kuhar.
Veliko jih je umrlo.
Res si želim, da bi lahko pomagala, ampak...
Veliko osebja ni bilo na nobenem seznamu.
Tako sem slišala.
Dober dan. Spet jaz. Vas lahko nekaj vprašam?
Je po napadu kdo ostal v službi? -Ne.
Ste prepričani?
Ja, kot sem rekel, vsi smo novi.
- Tudi kuharji in natakarji? - Vsi so odšli.
Nisem bil tam. Ne vem, kaj se je zgodilo.
Lahko postaviš mize v drugi sobi, prosim?
Tu še nisem končala.
Pozneje lahko. Hvala.
Dober dan. Se me spomnite od prej? -Ja.
Poznate Thomasa? Tip z berglami, zadnjič je bil tu.
Bežno. -Rekel je, da ste prej delali tu.
Nekaj vprašanj imam. O vaših sodelavcih.
Potrebujem vašo pomoč, da bi nekoga našla.
Prav, a nimam veliko časa. Ne živim v mestu.
To je človek, s katerim sem bila med napadom.
Kuhar je bil.
Vsaj predpasnik je imel. In majhno tetovažo tu.
Ni bil na seznamu mrtvih.
Veliko kuharjev ni bilo dokumentiranih.
Zato verjetno niso nikjer omenjeni.
Izginili so.
Torej niso mrtvi?
To pojasnjuje menjavo osebja.
Jaz sem ostala, ker sem Francozinja in me je vodja obdržal.
Policija je zastavljala vprašanja.
Čudno se jim je zdelo, da je osebje izginilo.
Nič nismo rekli.
Lahko izveš njihova imena?
Prav, ampak mene ne omenjaj.
Lahko bi imela težave, ampak potrebujem službo. -Obljubim.
- Kako ti je ime? - Nour. -Mia.
Tudi jaz sem poskušala nekoga najti.
Skrila sva se v ozek prehod med zračniki.
Bila sem tako prepričana, da bova umrla, da sva se poljubila.
Bil je Avstralec, prvič v Parizu.
Sta se še videla?
Ne. Evakuacija naju je ločila.
Bil je lažje ranjen.
Iskala sem ga na Facebooku. Nisem ga našla.
Bili smo notri na desni.
Mi štirje, dva mrtva. Jaz in Avstralec na levi.
Med napadom sem videla morilca.
Angelski obraz.
Nekako je bil...
Vesel. Videti je bil prijeten.
Bilo je, kot bi kupoval cigarete.
Po tistem, kar se je zgodilo, sem šel domov.
Na mojo srečo je bilo to daleč.
Še nikomur nisem povedal, kaj je sva imela tisto noč.
Ne vem niti, kako ti je ime.
Niti punci nisem povedal, pa ji povem vse.
Tisti dan je bil brez dvoma najhujši dan mojega življenja.
Po drugi strani pa si še z nikomer nisem bil tako blizu.
Držala si se me, kot bi bil edino, kar ti je ostalo.
Vem, da si me poskušala najti.
Nisem odgovoril in iskreno, ne bom.
Ker bi samo še več razmišljal o tebi.
Nočem vsak dan misliti nate.
Ampak mislim.
Oprostite, se lahko pogovoriva?
Prosim, poglejte me.
Nisem bila na stranišču.
Zdaj se dobro spomnim.
Bila sem, ampak pred napadom.
Kako veste?
Zdaj se spomnim.
Nekoga sem držala za roko. Kuharja.
Z nekom ste me zamenjali. Nič za to, ampak...
Zamenjali ste me.
Če želite tako misliti.
- Dober večer. - Dober večer.
Oprostite, če vas motim tako pozno, ampak...
Prej sem vas videla.
Vstopi.
- Nič nimam. Bi vodo? - Ja, prosim.
Izvoli.
- Si našla tistega tipa? - Ne.
Zanima me, ali je živ.
In ta ženska me obtožuje, da sem se zaklenila...
Ampak ne verjamem. Moral je biti nekdo drug.
Tako ali tako nima pojma.
Če čutiš, da je živ.
Stvari neidentificiranih žrtev so na centralni policijski postaji.
Res? -Ja.
- Nisi videla na Facebooku? - Ne. -Pojdi pogledat.
Mogoče kaj najdeš.
Jaz sem šla s svojo teto.
Vse je v plastičnih vrečah.
Čuden vonj imajo.
Ni bilo veliko. Razglednica, ki sta mi jo napisala.
Bi jo rada videla?
Lokvanji.
Hotela sta, da bi šla z njima.
Ves dan smo se prepirali glede tega.
Zdaj se ne morem ločiti z nikomer, s komer sem skregana.
Mislim samo, da se lahko zgodi karkoli.
Ko sem slišala za napad, sem očetu poslala sporočilo.
Rekel je, da se skrivata.
Da čakata na prihod policije.
Rekel je tudi, da me ne more poklicati.
Hrup bi ju izdal.
Tako se je začelo čakanje.
Bili sva nemočni, nisva vedeli, kaj se dogaja.
Na koncu sva ugasnili televizijo.
In se držali za roke.
Ne razmišljaj o tem.
Naspi se.
Včasih ju vidim na ulici.
Hočem iti v muzej, v katerega sta šla,
in videti zadnje, kar sta videla,
najti to sliko. Hočem se pobotati z njima.
Vroče je, ne?
- Imate kaj hrane? - Žal mi je, nič nimam.
V trgovino bom skočila, prav?
Rešila se bova.
Dihaj.
Samo dihaj.
Tako.
Félicia?
Je to vaše?
Ja.
Samo to smo našli v torbi. Preverite.
- V redu je. - Potem pa prosim za podpis.
Hvala.
Tu se usedite. Tukaj.
- Človek, ki je bil z mano... - Iščemo ga.
Darilo sem ti prinesla.
Lepo od tebe.
- Vesel si videti. - Seveda, super je.
- Kako kultivirano. Ganjen sem. - Neumnost.
- Klical sem te, a se nisi oglasila. - Telefona nimam s sabo.
- Nisi se vrnila hitro. - Ja.
Naredila sem, kot si rekel. Vrnila sem se v restavracijo.
In nečesa sem se spomnila.
Česa?
Nekoga sem držala za roko.
Vprašanje je, ali je živ.
Nisem prepričan, da ti spomini pomagajo.
Verjemi. Dvomim, da je to pametno.
Si dobro? So ti dali analgetike? -Nočem jih.
- Malo bom odprla okno. - Ne bezljaj. V redu je.
Tako.
Raje mi beri.
Stavim, da dobro bereš.
- Nikoli mi ni nihče bral. - Meni tudi redko.
Če je čudno, lahko zaprem oči.
Pa daj. -Resno? Naj zaprem oči? -Ja. -Prav.
- Dober dan. - Dober dan.
Estelle, Thomasova žena.
- Srečala sva se zaradi... Grem. - Čakaj. -Ne hodite.
Potrebujem ga, da podpiše obrazec za zavarovanje.
Nasvidenje. -Nasvidenje.
- Si dobro? - Podpiši to.
Čakajte!
Oprostite, nisem hotela. Nisem vedela...
Kar sta preživela, jaz ne morem deliti z njim.
Thomas ne ve, jaz pa.
Tega ne bova nikoli prebrodila.
Razumem. -Izvolite.
On ne bere.
Berem sporočila, objavljena na forumu Memoria.
Ljudi, kot je Félicia, zanima, kako so njihovi bližnji umrli.
Ali iščejo ljudi, ki so jih tisto noč spoznali.
Iščem moškega, ki mi je pomagal. Blizu pulta je bil ranjen.
Zanima me, ali je preživel.
Vsak dan mislim nanj.
Človek, ki ga iščem, se je naslonil name
in imel v prsih dva naboja.
Nosil je umazano vijolično ali rožnato majico.
Nisem si ga upala poklicati, da ne bi obujala spominov,
a če kdo ve, kaj se mu je zgodilo, mi pošljite zasebno sporočilo.
Jaz sem bila evakuirana na kraju zločina.
Žal so bili vsi drugi mrtvi.
Trudila sem se, da ne bi gledala. Videti so bili, kot bi spali.
Upam, da to koga od vas potolaži.
Skrila sva se na mesto z luknjo v stropu.
Vprašal si me, kako mi je ime. Jaz te nisem.
Imel si tetovažo in predpasnik.
Stisnil si mi roko. Držala sva se.
Ko je prišla policija, sem te spustila.
Nazadnje sem videla, da si bil ranjen.
Upam, da si se rešil.
Upam, da si živ.
To je vse, kar hočem vedeti.
Kaj pa ti tukaj?
Klical sem in se nisi oglasila. Skrbelo me je.
Vstopi.
Ne razumem, kaj delaš.
Obstaja kdo drug?
Iz tiste podporne skupine?
Nočeš govoriti z mano?
Vincent, kaj delaš?
Ni več smešno. Takoj greš domov.
- Dovolj je. -Vincent, pusti to. - Zakaj se ne pogovarjaš z mano?
Zavračaš mojo pomoč?
Ne moreš mi pomagati.
Ne morem ti pomagati?
Ne morem več tako živeti.
Zakaj?
Moram križem rok gledati, kako noriš?
Ko bi vsaj bil tam med klinčevim napadom.
Nour je našla imeni dveh kuharjev, ki sta takrat delala v restavraciji.
Nista bila v registru, niti na enem seznamu.
Oprostite, ta dva človeka iščem.
Spomnila sem se, da je vodja pred trgovino s telefoni iskal osebje.
To je bilo mesto za zaposlovanje nedokumentiranih delavcev.
Nihče ni prepoznal njunih imen.
Slišala pa sem za gostinskega posrednika.
Ne, hvala. Hakima iščem.
Ste me iskali? -Ja.
Boste kaj? -Ne, hvala.
Menda veste nekaj o kuharju iz restavracije L'Étoile d'Or.
Ne vem. Kdo vam je dal ime? Ne razumem.
Samo iščem nekoga, ki je delal tam pred napadom.
- Nekdo mu je dal službo. - Ne.
Samo ime in naslov.
Ne poznate njegovega imena?
Ne veste, koga ste zaposlili v L'Étoile d'Oru?
Ne zaposlujem ljudi.
Ne ponarejam osebnih dokumentov. Tukaj delam.
Imam dva glavna kuharja in pomočnika. Njihove naslove poznam.
Rad bi vam pomagal, ampak ne morem.
Nekdo me je omenil, in hočem vedeti, kdo.
Ne gre za vas.
Pomembno je, da ga najdem. Pomagal mi je. To je vse.
Kdo vas je poslal sem?
Pozabite. Hvala. Nasvidenje.
- Ja? - Poznam tipa, ki ga iščete.
- Senegalec s tetovažo. - Ja.
- Zadnje čase ga ni. Ga poznate? - Ja. Ne vem, kako mu je ime, a...
Driss Mbow.
Vsaj na ponarejeni osebni. V resničnem življenju, dvomim.
Živi v centru okrožja La Chapelle. "France horizon".
Ne ponarejam osebnih. Roka roko umije, prav? -Prav.
Je kdo doma?
Dober dan. -Oprostite, videla sem, da so vrata odprta in sem vstopila.
Iščem Drissa Mbowa.
Pojdi se igrat na posteljo.
Ga poznate? Sta v sorodu? -Ne.
Z njim sem bila med napadom, če vam je povedal.
Samo zanima me, ali je dobro. Ne vem, ali je Driss njegovo pravo ime.
- Assane, ne Driss. - Assane.
Je živ?
Ne vem. V Italijo je šel. Ne vem, kam.
- Oprostite, sem malo... - Vodo imam.
Izvolite.
Neke stvari je pustil. Jih želite videti?
Me lahko pokličete, če se vrne? -Ja.
Nisva v sorodu, ampak sva potovala skupaj.
Dala vam bom svojo številko.
- Ga lahko slikam? - Seveda.
Šest mesecev delam v L'Étoile d'Oru.
Pravijo, da če bi Senegalci, Malijci in Šrilančani stavkali,
bi bili v Parizu vsi lačni.
Lastniki restavracij nam pravijo fotokopirni stroji.
Ker pripravljamo popolne kopije krožnikov.
V življenju imam veliko sreče.
Prenesem še najhujše.
Glavni kuhar me je poslal dol v klet.
V zadnjem trenutku sem zaslišal strele.
Ni takoj dojela, bila je ranjena.
Obljubil sem ji, da ne bo umrla.
Ne tukaj.
Preveč nevarnosti sem preživel, da bi umrl v tej omari.
Moram najti to sliko.
Prej nisem nikoli razmišljala, ali sem srečna.
Zdaj razmišljam.
- Srečna sva, zelo. - Ja. -Ne razumem.
Zakaj to povezuješ z mano?
Nič nimam s tem.
Zdaj vem, da moram...
Moram razumeti celo situacijo.
Nekaj novega.
Morala bi imeti otroka.
Potem ne bi tega govorila.
Bi.
To ne bi nič spremenilo.
To je bila najina odločitev. Iskreno, ne obžalujem tega.
Zdaj mi povej. Tisto noč nisi bil v bolnišnici, kajne?
Seveda sem bil.
Ja, ampak ne zaradi nujnega primera. Si se z nekom dobil?
Ne, bil je nujen primer.
- Dober večer, kako si? - Kako si?
Dobro. Ali motim?
Nikakor. Poklicali smo odvetnike, da nam pojasnijo pravni postopek.
In? Si ga našla?
Ne. Zmanjkalo mi je sledi.
Žal mi je. Vem, da je težko. Bilo je prepozno, torej.
- Verjetno. - Hotela sem vam reči...
Se vidiva.
- Vas moti, če se umakneva na stran? - Prav.
Vem, da niste bili na stranišču.
Zakaj to pravite?
Zmotila sem se.
Zbegana sem bila.
Vem, da niste bili vi.
Moj mož je umrl tam.
Vse sem pomešala.
Se je nekdo zaklenil na stranišče? -Ja.
Veste, kdo?
Jaz sem bila.
Oprostite.
Se vidiva.
Kmalu. -Adijo.
- Oprosti za zadnjič. - Ne...
Ne, jaz sem kriva.
Hotel sem te poklicati.
Enako, pa si nisem upala.
Si ga našla? -Ne.
Dajva.
Dajva. -Duhova sva. Nihče naju ne bo videl.
Poglej.
Kaj praviš?
Živahno je, dobro.
- Je veliko ljudi? - Ja, ampak je dovolj prostora.
Dobro, greva.
Ampak bom preveril izhode.
Morajo obstajati, če si mladenka premisli.
Potrebujeva načrt za pobeg. V primeru katastrofe.
Ja, mladenka. Greva.
Kakšna atmosfera.
Kliče naju.
Greva.
No? -Ne.
Pridi.
- Si dobro? - Malo mi je vroče.
Moram zadihati.
Mislim, da se morava
odkupiti za tisto noč.
Kako?
Čakal bi te, dokler ne bi prišla iz stranišča.
Da bi se pogovarjala.
Vstal bi.
Prinesel bi ti pijačo.
Pogledala bi me.
Nasmehnil bi se ti.
Bi delovalo? -Seveda.
- Zabaven sem. - Ja, delovalo bi.
Morava prelisičiti usodo.
Mislim.
Brazgotino imam.
Jaz tudi.
Grem.
Kam?
- Nekaj moram še opraviti. - Prav.
Se vidiva. -Ja.
Essé!
- Dober dan. -Dober dan. -Kako ste? - Vzemita svoje prigrzke, otroka.
Si dobro? -Ja.
- Klicala sem, pa številka ne obstaja. - Spremenila sem jo.
Veš, jaz...
Assanu sem napisala pismo in...
Imaš njegov naslov v Italiji?
Slišala sem, da ni v Italiji. Mislim, da se je vrnil.
Vrnil? Resno? -Ja.
Menda dela blizu Eifflovega stolpa.
- Poznate tega človeka? - Ne.
Gospod, tega človeka iščem. Ga prepoznate?
- Ne, ne poznam. - Ne?
To, prosim. Krof s čokolado. Hvala. -Hvala vam.
Dober dan, kavo, prosim.
Izvolite. -Hvala.
To. Pet evrov.
Snežne krogle? Hočete snežne krogle?
- Deset evrov. -Koliko za te? - Pet evrov. Dobra cena.
Hočete veliko? Deset evrov.
- Ne, tisto za pet. - Pet? -Ja.
- Hvala. Od kod ste? - Iz Wisconsina.
Wisconsina?
Hvala, stari.
Dolgo sva hodila, tavala.
Vesel je bil, da sem živa.
Jaz sem čutila enako.
Bila sva živa.
Bila sem živa.
Hvala, da si me držal za roko.
MEDIATRANSLATIONS