Ki jár ott?
- Raymond. - Miféle Raymond?
Hány Raymondot ismersz, Ray?
Apa meghalt.
Öngyilkos lett?
Nem lett öngyilk… Beteg volt, az istenit!
Bejöhetek?
Tedd el a fegyvert, Ray! Tudod, hogy rühellem.
Akkor ne dörömbölj mások ajtaján éjnek évadján!
Próbáltalak hívni, de ki voltál kapcsolva.
Nem fizettem be a számlát.
Kérsz valamit inni?
Kávé van?
Van.
Mikor jártam itt utoljára? Három éve?
Athena műtétje után.
Megvan az öt is.
Tényleg? Baszki!
Szóval, ki hívott az öreg miatt?
Mármint ki állt szóba vele egyáltalán?
West tiszteletes, a papja.
Harrisnek volt papja? Szívatsz?
Az utolsó kívánsága az volt, hogy menjünk el a temetésére.
Holnap van, Ray. Richmond mellett.
Nem kell elmenned.
Meghalt. Soha nem fogja megtudni.
Nagyon gyengéd vagy, tudod?
Szóval, mi a terv?
Korán indulok, még hajnal előtt. De egyedül nem fog menni.
Nincs jogsim, Ray.
Ittas vezetés.
Két sör volt bennem.
Húsz év alatt egyszer meszeltek le.
Telefonon nem értelek el, kockáztattam.
De ha megint lemeszelnek, baszhatom.
Miért nem hozott el a nejed?
Nem vagyunk jóban.
Decemberben hagyott el.
Hullt a hó, és hózott.
Miért gondoltál rögtön öngyilkosságra?
Miért végzett volna magával?
Nem t’om, valahogy mindig úgy képzeltem el.
A megkeseredett, nyomorult gazembert.
Mindent gajra vágott, amihez köze volt.
Azt hittem, egy nap magától kicsekkol.
Gyerekkorom óta arról fantáziáltam,
hogy ráharap egy pisztolyra, és szétlövi a hülye fejét.
Jézusom!
Tényleg elmész?
Azok után, amiket veled tett?
Még mindig az üzemben melózol?
Nem. Kirúgtak.
Mert?
Mit tudom én! Kisebb összezördülés miatt.
„Összezördülés”? Igazán választékos.
Ha a másik felet kérdezném, ő is ezt használná?
Hát, fogak nélkül nehéz artikulálni.
Min balhéztatok?
Semmiségen.
Ne terelj, Ray!
Egy rasszista gyökér volt. Mondtam, hogy álljon le. Nem állt le.
Most mit melózol?
Építkezéseken. Mindenfelé.
Ezen a héten két napom van,
ami remek indok arra, hogy kihagyjam a temetést.
Korábban láttam egy nőt kijönni. Valami komoly?
Szoktál még fellépni?
Á, már jó régóta nem.
Miért? Jól tolod még mindig.
Mert már nem játszom.
Hallottalak, amikor bekopogtam.
- Dehogy hallottál. - Mondom.
Nincs már meg a hangszer. Eladtam.
Eladtad?
Nem gáz.
Se meló, se hangszer? Ingoványos talajra tévedtél.
Nyugi! Hetedik éve tiszta vagyok.
Hú, az király. Büszke vagyok rád.
Most jön az ölelkezés, vagy mi?
- Ezt öleld meg! - Faszom!
Van még pár felesége.
Velük is mehetsz.
Frászt!
Megvan az a szerb nő? Branka.
Branka… Hú, tényleg. Szép emlék. Kurva dögös volt.
Csomószor kivertem rá, de te is.
- Én inkább dugtam. - Na persze, kamugép.
- Hogy kerített olyan príma nőket magának? - Rém vicces tudott lenni, ha akart.
Amikor szíjat hasított a hátunkból, az vicces volt?
Ha igen, akkor született komikus volt.
Ray.
El akarok menni.
Nem azért, mert kérte, hanem mert én akarok elmenni.
Látni akarom, amikor elföldelik.
Tudni, vajon mit érzek.
De félek, hogy szétcseszi a lelkemet.
Gyere velem!
Hé… Egy pillanat!
Jaj már, muszáj?
Soha nem tudhatod.
Kulcs… Megvan.
Hol vagyunk?
Másfél órányira a céltól.
Azt álmodtam, hogy egy természettudományi múzeumban vagyok.
És volt egy bazi nagy tároló bent.
Tudod, melyikre gondolok?
Egy meztelen ősember öli meg… Anyád cipelt el ilyesmire minket.
Nem, nem. A te anyád volt.
Az enyém rühellte azt a helyet. A frászt hozta rá.
Dehogyis. Nem a te anyád…
Lehet, igazad van. Na, mindegy is…
Szóval, a múzeumban vagyok, és apa… Harris az egyik ősember.
Fasza.
Szóval próbálom betörni az üveget, kiszabadítani onnan.
De lenézek… és tök pucér vagyok, mint a többi ősember.
Mit jelenthet ez az álom?
Hogy hiába temetik el az öreget,
a te fejedből nem lesz könnyű kiverni.
Valahogy nem tudom kiskölyökként elképzelni.
Az apja szörnyen bánt vele. És minden ismétlődik.
- Pedig nem kéne. - Ettől még így van.
Ez a világ rendje.
Te is szörnyen bántál a fiaddal?
Figyu… Bocs.
Halló? West tiszteletes?
Hogy van?
Igen, úton vagyunk. Magához menjünk, vagy…
Rendben.
Megadhatja neki ezt a számot.
- Nem lesz más? - Nem.
- Menő az üzletbelső. - Kösz.
A magáé?
Hát persze. Úgy nézek én ki, mint egy főnökasszony?
Persze.
Tipikus déli lány.
- Gondoltam, lázadok egyet. - Komolyan?
Ez állati jó.
Ez meg mi volt odabent?
Semmi.
Tapadnak rád, mi?
Mint légy a szarra.
West tiszteletes hívott.
Mióta ismerték egymást?
Mert azt lefogadom, hogy apa magányosan halt meg.
A pap meg igyekezett picit könnyíteni a dolgon.
És ilyen a vége, amikor már mindenkit elmartál magad mellől.
Minket hívnak, hogy magasztaljuk apát.
Nincsenek jó emlékeid róla?
Van pár. Bárcsak ne lenne!
Miért?
Tessék, itt Raymond.
Mr. Canfield vagyok a temetkezési vállalattól.
Ó! Üdv!
Először is, őszinte részvétem.
Köszönöm.
Pár éve futólag találkoztam az apjával, amikor a szertartás részleteit intézte.
Nagyon karizmatikus, érzékeny léleknek tűnt.
Sajnálom.
Milyen részletekről van szó?
Nyitott koporsót akart.
Ez viszont balzsamozással jár, amit azonnal el kell kezdenünk,
ha a koporsót kora délután közszemlére akarjuk tenni,
az apja kívánságának megfelelően.
Oké.
Az a helyzet, hogy az apja a koporsót és a sírkövet előre kifizette,
és a balzsamozásra is adott előleget, de a számlát nem rendezte.
- Tudom, hogy nehéz percek ezek, de… - Mennyi?
- Hogy mondja? - Ő a bátyám, Ray.
Jelen.
Örvendek, uram. Részvétem.
Mennyibe fog fájni?
Áfával együtt 475 dollár, amiben a smink is benne van.
Várjunk már, sminket említett?
Igen. Szeretnénk olyannak mutatni, hogy az élmény a lehető…
Aha, szóval parasztvakítás. Kösz, nem kell.
Nem kérjük a nyitott koporsót.
Elnézést, ezt nem értettem.
Csinálják csak nyugodtan, majd rendezzük, ha odaértünk!
Továbbá egy bizonyos Mr. Mendez, az apja ügyvédje telefonált,
és érdeklődött a dolgok állásáról.
- Elküldöm a számát. - Nagyon köszönöm.
Viszlát!
Harris ügyvédje?
Meg ez az 500 dollár… Belefér neked?
Nem, de egyszer temetjük el.
- Csináljuk rendesen! - Csináld te!
- Én egy vasat sem fizetek. - Jó.
Van még valami kifogásod?
Krisztus a kereszten!
Hangosítsd ki, jó?
Max Mendez.
Jó napot, Mr. Mendez, a nevem Raymond!
Ben Harris az apám volt.
- Ó, igen. Őszinte részvétem. - Köszönöm.
Az apja egészen kivételes ember volt. És rendkívül elbűvölő.
Biztos vagyok abban, hogy sokaknak fog hiányozni.
Úgy hallottam, beszélni akar velem.
Igen. Sajnos van nálam egy másik ügyfél,
de beugrana később? Van pár dolog, amit meg kell beszélnünk.
A testvére, Ray, is magával van?
Igen.
- Helyes. Tizenegykor? - Az megfelel.
Átküldöm a címet. És ahogy az apja volt mondta, à bientôt.
À bientôt?
Emlékszel, hogy franciaórákra járatott minket,
aztán meggondolta magát, és többé nem mehettünk?
Pedig szerettem járni.
Köszönöm.
Elnézést!
Bocs!
Mr. Canfieldhez jöttem.
Üdv! Én volnék az.
Mr. Raymond Harris?
- Igen. - Üdv! Örvendek.
- Ő Ray, a bátyám. - Üdv!
Rose, kérem, nézzen utána, mikor lesz készen Mr. Harris!
Őszinte részvétem.
Jól utaztak?
Igen, köszönöm.
Hol laknak?
Pár száz kilométerre innen.
Hasonlít az apjára.
Mr. Harris pár perc múlva készen lesz.
Felix majd odavezeti magukat.
Remek. Addig is
megmutatnám a koporsót, amit az apja kiválasztott.
Kérem, kövessenek!
Köszönöm.
Egy pillanat, és máris jövök.
Ez valami vicc?
Világ skótja.
Úgy tudom, nem anyagi indíttatásból választotta.
Több koporsót is felajánlottam neki, de nem kért belőlük. A kedvezményből sem.
Azt mondta, azt élvezi legjobban zsidó származásában,
hogy a koporsó alázatot sugall,
amiből következik egy kérdés is.
Tudom, hogy jóban volt West tiszteletessel,
de nem akarnának egy rabbit is a szertartásra?
- Szükségtelen. - Apánk nem volt zsidó.
- Egyszer brahiból felvette… - Ja.
…de… úgy is nyomorult maradt.
Nem kell rabbi. Kösz.
Kész vagyunk Mr. Harrisszel.
Részvétem.
Kicsit alakítottam rajta.
Meglehetősen beesett volt az arca.
Köszönjük.
Miben halt meg?
Hát, ezt az orvosa tudja megmondani,
de a halotti bizonyítványon szívelégtelenség
és tüdőrák szerepel.
Az apjuk azt kívánta, hogy meztelenül helyezzük a koporsóba.
Én azért javasolnék egy inget. Már ha közszemlére tennék.
Sok gyászolót várnak?
Nem feltétlenül.
Nos, mi akkor most kimegyünk.
Mikor találkoztál vele utoljára?
Asszem, valamelyik esküvődön.
Ő csak akkor jött el, amikor Marshát vettem el.
Ja.
Azt mondta a sógorodra, hogy retardált.
Apósod kis híján nekiment.
Azt a lagzit egy pofon választotta el egy tömegverekedéstől.
Nem is úgy volt. Ne írd át a múltat, Ray!
Mindig is ilyen kicsi volt? És mi ez a faszság a meztelen temetéssel?
Mindig is magamutogató volt.
A farka még mindig nagyobb a miénknél.
Egy ideig nem fogom elfelejteni, ahogy ott fekszik meztelenül.
Most már érzem, hogy valóban meghalt.
Felszabadító érzés, hogy elengedem.
A megbocsátás jó.
Jöjjenek csak! Jöjjenek, uraim!
Remek, hogy végre arcokat társíthatok a nevekhez.
- Köszönjük, hogy fogad minket. - Hogyne, hogyne. Csüccs le!
Kávét? Vizet?
- Kösz, nem. - Megvagyok.
Tudják, elég vicces ez, mert számtalanszor hallottam tőle,
hogy „a fiaim, a gyerekeim, a srácaim.”
Mióta ismerte apánkat?
Úgy hét éve.
Egy ügyfelem beperelte rágalmazásért.
És meg is nyertük a pert.
Az apjukat annyira lenyűgöztem,
hogy felkért, segítsek neki beperelni Bon Air városát.
Miért perelt?
A városháza karácsonyi dekorja miatt.
Úgy vélte, ezáltal sérült az állam és az egyház szétválasztása.
Honnan volt pénze a szolgálataira?
Pro bono vállaltam az ügyeit.
Az apjuk nagyszerű beszélgető- és ádáz vitapartner volt.
Nem éppen kifinomult, de fáradhatatlan.
Fizetnék is azért, hogy halljam, ahogy a világ dolgai miatt háborog.
Nos, térjünk rá a végakaratára!
Minden vagyonát, ami nagyjából 5200 dollár a folyószámláján,
a temetésen megjelent fiaira hagyja, egyenlő arányban.
Tudom, hogy nem sok,
de jól jöhet a temetési költségeknél.
Vagy útiköltségre.
Vagy tarthatnak egy halotti tort is.
Ahogy akarják.
Az apjuk hagyott magukra pár személyes tárgyat is a házában.
És ez lenne a címe.
Ms. Delgado egész nap ott lesz.
- Ms. Delgado? - Igen, uram.
Még valami. Az apjuk kívánsága volt még, hogy önök ássák ki a sírját.
Hogy mondta?
Egészen pontosan, hogy kézzel ássák meg a sírját.
Lapátot használhatnak.
Aztán leeresztik a koporsót a gödörbe, majd befedik. Lapáttal.
- Ekkora gyökeret! - Ne, Ray!
- Nem… - Nem. Ezt lehet egyáltalán?
A temetőben minden hit szertartása gyakorolható.
Apjuk állítása szerint tongai felmenői miatt jár neki.
A tongai felmenőink miatt, mi?
- Aha. - Tessék, az engedély.
Adják le az adataikat a temetkezési vállalkozónak,
hogy áshassanak!
És legyen maguknál érvényes jogosítvány!
Üdv! Mi volnánk Harris fiai.
Őszinte részvétem.
Köszönöm.
Ez mi volt?
- Mi? - Amit az előbb csináltál.
Semmi.
Én csak láttam valamit. Mi volt az?
Rossz szokás.
Jobban érzed magad tőle?
Semmi baj. Itt biztonságban vagy.
Az apátok szobája odafent van, a folyosón az utolsó.
Én éppen főzök.
- Lucia. - Raymond.
- Ő pedig… - Raymond és Ray.
Itt biztonságban vagy, haver.
Az meg mi?
Házi oltár, amit magának emelt.
Ezt kapd ki!
Ezek meg kik?
Nem tudom.
Nem vagytok éhesek?
Nem, nem, köszönjük.
- Megvagyunk, kösz. - Köszi.
Hozok pár papírdobozt.
Nézd csak! Az anyák. Gyönyörűek.
Mielőtt kiszívta volna az életerejüket.
Faszom!
Tök karácsonyi a hangulat.
Ja, csak nem vagyunk gyerekek.
Valóban?
Felnőtt férfiak vagyunk, akiknek nem nagyon jött be az élet.
- Ne mondj ilyet! - Hát, igaz.
Kezdesz az agyamra menni.
- Hó, nyugi, csődör! - Kapd be, Ray!
- Ne mondd, hogy nem jött be az élet! - Végre dühös vagy! Ideje, baszki!
Nem… Köszönöm.
Köszönöm.
Jól néz ki.
Ez nagyon finom.
Tudom.
Mióta melózol itt?
Ez az én házam.
Nagyon bejön, ahogy berendezted.
Nagyon szabad szellemű, de mégis praktikus.
Köszönöm.
Harris a bérlőd volt?
Nem. Az exférjemmel közösen volt egy autómosónk.
Harris bejárt az üzletbe cigiért.
Idősebb pasi volt, de jó fej, és remek hallgatóság.
Egy ideig szeretők voltunk. A barátság utána is megmaradt.
Amikor tavaly beteg lett, beköltöztettem.
Állandóan azt a képet nézegette, amin hármasban vagytok a tónál.
Kérdeztem is tőle, hogy miért nem hív fel benneteket.
„Eljönnének hozzád.”
Nemet mondott.
Azt mondta, gyerekként mások voltatok, mint felnőttként.
Ez a tiéd?
Ja.
Aha.
Az egyik nagy nyári veszekedés után vette el.
Végzős voltam a gimiben.
Azt mondta, zaciba vágta.
Az összes zálogházat bejártam érte.
Mindig is ótvaros nagy gyökér volt, de ez betette a kaput.
Min veszekedtetek?
Gőzöm sincs.
Pár hete kitisztíttatta és megjavíttatta.
Nem tudtam, hogy ennyire semmibe nézel.
- Nem ezt mondtam. - Hallottalak!
- Azt mondtad, nem jött be az élet… - Én…
- …azaz csődöt mondtam. - Nem, én…
- Úgy szeretem a dolgokat, ahogy vannak. - Én…
Stabilnak.
Ettől lehet, hogy unalmasnak vagy lustának tűnök.
Erre mentek rá a házasságaim. Tudom.
Olive szerint jobban érdekelt a lakás klímája, mint ő maga.
Amikor Marsha először látott tökéletesre vasalni egy inget,
zokogni kezdett, mert azt hitte, meleg vagyok.
Szeretem a csendet és a nyugalmat.
Ha ettől az életem egy csődtömeg, hát legyen!
Jól vagyok. Alszom, mint a tej.
Mind a káosz szülöttei vagyunk.
EMLÉKÉT ÖRÖKKÉ MEGŐRIZZÜK
Remélem, minden megfelel.
Ja, persze. Köszönöm. Jónak tűnik.
Úgy másfél óra múlva el kell indulnunk a temetőbe,
hogy a naplementére tervezett szertartás ne késsen,
és legyen idejük ásni.
Mr. Mendez beszélt önökkel az apjuk kívánságát illetően?
Beszélt.
Szerintem nem lesz gond.
Remek.
- Elnézést! - Bocs!
Bonnie. Michael.
Ki ez a Michael?
Néha a korán érkező gyászolók kényelmetlenül érzik magukat,
ha üres helyiségbe kell belépniük.
Vagyis kettesben kell lenniük az elhunyttal.
Ilyenkor beültetünk valakit. Jobb így mindenkinek.
Ez nem jelent pluszköltséget önöknek.
Aztán, ahogy a széksorok megtelnek,
ők diszkréten távoznak.
- Remek. - Aha.
Bejönnének az irodámba aláírni a papírokat?
Ja, és kérném a jogosítványát is.
Próbáld nem megdugni a recepcióst
apánk ravatala árnyékában, oké?
Azon leszek.
Jéghideg vagy, apu.
Remek volt, köszönöm. Most menjenek! Gyerünk, sipirc!
Sajnos nem maradhatok tovább.
Ugyan, semmi gond. Nagyon köszönöm, hogy eljöttél.
Örömmel tettem.
Izé, ez elég hülyén hangzott, mi?
Nahát, milyen őszinte mosolyod van! Ezt nem lehet megjátszani.
Házas vagy? Gyerekek?
Külön élek a feleségemtől. De már kétszer váltam előtte.
Azta!
És… hány gyereked van?
Egy fiam.
A seregben szolgál, és…
Szóval…
Kényes téma?
Nem, semmi gáz…
Meddig maradtok?
Ha nincs szállásotok, a szobája természetesen rendelkezésre áll.
Ó, köszönöm.
De nem tudnék aludni abban a szobában.
Miért?
A kórházi ágyat elvitettem,
és minden megy az Üdvhadsereghez vagy a szemétbe.
- Ezt akarta? - Igen.
Mindenkinek hagyott valamit, és ennyi. A többinek mennie kell.
De ha kellene valami, mit tudom én,
egy fotó rólatok vagy az anyákról, csak tessék!
Szia!
Később találkozunk.
Ja, jó.
Ismerjük egymást?
Nemigen.
Tuti?
Ja.
Akkor miért bámultál úgy meg, amikor elmentem melletted?
Úgy? Hogy?
- Azt hiszed, élvezem? - Nem, én…
Csak szeretném tudni, mire megy ki a játék.
Egy pillanat… Emlékeztetsz valakire, ennyi.
Ó, szóval ezt most bóknak kéne vennem?
Bocs, hogy megbámultalak. Tuskóság volt.
Igen, az. És a frászt hoztad rám.
Törekedni fogok arra, hogy ne viselkedjek seggfejként.
- Jó. - Oké.
Ray vagyok. Ő meg az apám, Harris.
Kiera.
Én voltam az egyik ápolója a kórházban.
Részvétem.
Minden beteged temetésére eljössz?
Nem.
Megkért rá.
Azt mondta, megnyugtatja a tudat, hogy itt leszek, én meg szívesen jöttem.
Valami megfogott az apádban.
Öreg lélek volt. Sok minden kísértette.
Milyen apa volt?
A legrosszabb.
Nahát, ezt nem gondoltam volna.
Mondjuk, nem volt mellette senki a végén, csak a barátja, Lucia.
Így már érthető, ugye?
- Temetés lesz? - Az hát.
A tesómmal közösen ássuk ki a sírját. Ez volt a kívánsága.
Miért akarna bárki is ilyesmit?
Na, ezt én is szeretném tudni.
- Mit tippelsz? - Ki akar borítani minket.
A túlvilágról is uralkodna felettünk.
Mondhattok nemet is.
Ja. De nem mondtunk.
Akkor ő nyert.
Készen állt a halálra. Fájdalomcsillapítót sem kért.
Magánál akart lenni az utolsó pillanatig.
A zene segített neki elviselni a kínt.
Bedugta a fülest, bekapcsolta a lejátszót a telefonon, becsukta a szemét,
és tűrte a fájdalmat.
Megkérdeztem, mit hallgat,
de azt mondta, titok.
Amikor esténként ránéztem,
hallottam, hogy ugyanaz az egy szám szólt, többször egymás után.
Arra aludt el, már amikor sikerült neki.
Milyen szám volt?
Nem tudom. Valami instrumentális darab. Kicsit bluesos.
Mennem kell.
A sírhoz is eljössz?
Nem terveztem.
Értem.
- Nemigen menne. - Hogyne, értem.
Örvendtem.
Fel kéne hívnod azt a Mendezt. Az ügyvédet.
Az összes személyes holmijára szükségem van.
Mindenre, amit a kórházban hagyott.
- Minek? - Mert kell a mobilja.
Nem tudsz hívni róla. Nincs, ki fizesse.
Nem azért… Mindegy, jó? Csak szólj neki, légy szíves!
Köszönöm.
De szar ez!
Mr. Mendez, Raymond vagyok. Igen.
Nem tudja véletlenül, mi történt apám holmijával,
amit a kórházban hagyott?
Jó, majd… Igen, megpróbálom. Köszönöm.
- Na, mit mondott? - Fogalma sincs.
- Ó, a f… - Azt mondta…
kérdezd meg Luciától. Ott lesz a temetőben.
- Oké. A száma megvan? - Mi?
Mit… Hívd vissza, kérd el a számát!
- Mi bajod van neked? - Csak hívd!
- Hangposta. - Faszom!
Te szemétláda!
A pokolból is röhögni akarsz rajtam?
Mi a faszt tudsz te a zenéről?
Nyolcvan évedbe telt felfedezni, hogy átsegít a fájdalmakon?
Idióta!
Ne szórakozz velem, Harris! Kurvára megbánod!
Hívj fel!
Jézusom!
Mi lenne, ha anyáink is itt lennének?
- Isten ments! - Mert?
Mert megborulnának.
Az enyém ugyan nem.
Amikor megszabadult tőle,
a döntése végleges volt. Levedlette, mint kígyó a bőrét.
Mennyi szarságot megúszott, ugye?
A felesége és a szeretője kebelbarátok lettek.
Mint valami Bántalmazott Nejek Klubja.
Hát…
Olyan volt, mint bárki, Ray.
Néha tényleg tuskó volt, és könnyen elszállt az agya, de…
Szóval… Az ő élete sem volt fenékig tejfel.
Nem, ez nem mentség.
Vállalnia kellene a felelősséget a saját életéért.
Az ő élete, az ő felelőssége.
Ahogy a mi életünk a mi felelősségünk.
Jézusom, miért nem kensz menten rá mindent?
- Mi értelme lenne? - Nézz szembe a tényekkel!
- Azt teszem. - Frászt!
- Kabbe! - Megdugta a nejedet!
- Kösz, hogy emlékeztetsz. - Elfelejtetted tán?
Rohadj meg! Húzódj le!
Inkább megyek gyalog, és kiásom a kurva sírt egyedül,
te rohadt gennyláda!
Ray, a te dühödet nem tudom átvállalni. Belerokkannék.
’Napot!
A Cederdale temetkezési vállalattól.
- Részvétem. - Köszönöm.
Eltávolítottam a gyepet, ha nem gond. Jobban látják.
Köszönjük.
Ez a lapos pengéjű megkönnyíti a dolgukat.
A csákány a keményebb rétegekhez, kövekhez kell.
Milyen mélyre kell ásnunk?
Hat láb, azaz 180 centi.
Valóban.
Ha szükségük lenne rám, megtalálnak.
Kösz.
Hol vannak az évszámok?
- Így akarta. - Mondta, miért?
Nem.
Na, nyomassuk!
Uraim! West tiszteletes volnék.
Örvendek a találkozásnak,
a körülmények ellenére.
Részvétem.
Köszönjük.
- Mr. Canfield. - West tiszteletes.
Harris sokszor említette magukat, mindig rendkívül elismerően.
Aha.
Kemény robot.
Valami vicceset mondtam?
„Rendkívül elismerően.” „Kemény robot.”
Ennyi faszságot összehordani…
Faszságot beszélek?
Ezt a hittanon oktatják?
Hogyan beszél egy próféta?
Elnézést boldogtalan testvérem miatt, tiszteletes úr!
Semmi gond. Nem könnyű ez a nap senkinek.
Mi szüksége van neki egy lelkipásztorra?
Ha jól tudom, zsidó volt.
Azt megelőzően buddhista meg muszlim.
Harris örökké keresett valamit.
Ötvenévesen metélték körbe.
Állítsd már le magad!
Nem tudtam róla. Fájdalmas lehetett.
Mi ez az évszámokkal? Miért nincsenek a sírkövén?
Nem tudta pontosan, mikor született.
Nem akarta, hogy rossz dátum legyen a sírkövén.
Ki tudta volna, hogy nem stimmel? Senkit nem érdekel.
Kevés dolog számít egy haldoklónak.
Ezt fontosnak tartotta.
Legyen annyira világias, amennyire csak lehet, oké?
Én keresztény lelkipásztor vagyok.
Ők azok, kicsim.
Várjon, segítek!
Köszönöm, tiszteletes.
Nagyon köszönöm.
Mr. Canfield.
Ms. Delgado.
Sziasztok, ő a fiam, Simon!
Raymond és Ray. A bátyáid.
Sziasztok!
Helló!
Szia!
Oda!
Köszönöm, tiszteletes.
- Kérdezhetek valamit? - Aha.
Tudod, hol van apám holmija a kórházból?
Otthon. Mit keresel?
A mobiltelefonját.
Azt Simonra hagyta.
Simon, gyere csak!
Mutasd meg a bátyádnak a telefont!
Van rajta valami zene?
Még nincs. Ma formáztam le.
Ért a kütyükhöz.
- Azaz Harris cuccai nincsenek már meg? - Nincsenek.
Nem mentetted le?
Nem, minek?
Kösz.
Piás pap, mi?
Ne ítélkezzen, Ray!
Emberből vagyok én is, mint mindenki más.
Így találtak egymásra Harrisszel?
Nem. Már nem piált, mikor megismertem.
Azt mondta, a józanság új életet adott neki.
A 60-as évei végén járt, amikor a fiú megszületett.
Az élet megállíthatatlan.
És nem, nem a hittanórán tanultam.
- Van családja, Ray? - Nincs.
Nem tudom, mit kezdenék egy gyerekkel.
Pláne egy fiúval.
Egy lánnyal könnyebb lenne?
Mert nekem lányom van… és éveket vett el az életemből.
Mi a baj a fiúkkal?
Hagyjuk ezt, tiszteletes!
Volna egy kérdésem.
Komolyan azt hiszi, Harris hitt Istenben?
- Nem érdekel. - Ó, ne már! Szívat, ugye?
Ami számít, az az, hogy mindannyian valami nálunk nagyobb dologhoz tartozunk.
A végtelenhez.
Az apja tudta ezt.
Nem.
Ez egy szerény gondolat,
és apámból teljes mértékig hiányzott az alázat.
Lehet, a vég közeledtekor azzá vált.
Igen, talán a végén könnyebb.
Akkor tojnak be az erőszakos gyökerek is.
Na, ő aztán nem félt soha.
Csak szomorú volt, hogy vége a csodás kalandnak.
Ő mondta így. „Csodás kaland.”
Mondja csak, Ray!
Mit?
Minek?
Pár óra múlva vége.
Biztos benne?
Nagyon is.
Átveszem.
Idegesít az a kölyök.
Itt nincs térerő. Mondjuk, jogos.
Hol dolgozol?
Cincinnatiben a városi közműnél. Nem túl izgalmas.
Nem szereted?
Keress mást!
Nem is tudom.
Egy izgalmas munka stabilitást ad.
A rizikótól felpezsdül a véred.
Néha egy kis hanyagság is jót tesz.
- Valóban? - Aha.
Tök vicces vagy. Á…
Hetente négy nap Uber-sofőr vagyok, éjszakánként meg pultozom.
A vezetés könnyebb meló, de a bár jobban fizet.
És mindkét helyen az első sorból bámulhatom az emberi cirkuszt.
Naptej. A nap egy csendes gyilkos.
Még nem elég mély.
Simon, kérlek! Ezt nem szabad itt!
Senkit nem érdekel.
Hihetetlen.
Hagyd abba! Ha…
Most én jövök.
Nem hiszem, hogy szabadna ilyet… Mert szükségem lenne egy…
Jaj már! Joga van hozzá.
Szerintem is jó ötlet.
Tessék!
Mr. West?
- West tiszteletes. Igen? - Bocs, hogy késtünk.
- Azaz az egyik gépünk késett. - Nem maradtak le semmiről. Leon, ugye?
- Leon.
- Leon, Vincent. - Aha.
Raymond. Ray. Ő meg Simon.
Részvétünk.
Sajnáljuk.
Köszönöm.
Harris és az anyánk egy közösségi házban dolgoztak együtt
- Tallahassee-ben, a 90-es években. - Tallahassee.
Simon!
Gyere, ismerkedj meg a bátyáiddal!
- Már találkoztam velük. - De nem ezzel a kettővel.
Majd szólj, ha az összes ideért!
Nekik is kell ásniuk!
Nézd csak Rayt! Tökre… Mi is a jó szó erre?
Feszkós. Görcsben van a gyomra.
Mindkettőtöknek.
Az öreg állandóan kitolt velünk.
Ugyanazt a nevet adta nekünk.
Az anyáink Raymondnak és Raynek szólítottak minket, hogy ne legyen kavarc.
De ő brahiból engem hívott Raynek, és őt Raymondnak.
Ray aratta le az én babérjaimat, és engem büntettek az ő hülyeségei miatt.
Vagy amikor az ő meccsére ment el az enyém helyett.
Én jó sportoló voltam, Ray meg béna.
A tanulásban remekelt. Színjeles volt. De tök bénán sportolt.
Az öreg meg a bírókkal és más szülőkkel balhézott.
Az anyáink megőrültek tőle, de ő nagyon jól szórakozott.
Őrjítő volt.
Rayt viselte meg a legjobban.
Gyógyulófélben levő dzsánki, aki a mélyponton iszonyú gáz volt.
Próbáltam segíteni neki,
de nem engedett közel magához.
Rettentően szégyellte magát, így inkább eltűnt.
Aztán összejött egy nővel, aki segített neki talpra állni.
Aztán a nő meghalt.
Kurva élet, mi?
Miattam jött el ma ide.
Ez itt a traumái gyűjtőhelye.
Kösz, hogy eljöttél.
Ki nem hagytam volna…
Ja. Érthető.
Ők meg kik?
Szintén Harris fiai.
Ja. Beleértve a kiskölyköt.
- A kisgyerek is? - Aha. Lucia az anyja.
Hű! Bravó, Harris!
- Hány fia van tulajdonképpen? - Halvány gőzöm sincs.
Ma tudtam meg, hogy léteznek.
Kivéve, persze Raymondot.
Közel állsz hozzá?
Féltestvérem.
Gyerekkorunkban elválaszthatatlanok voltunk.
Aztán gimiben eltávolodtunk egymástól.
Harris mindkettőnket megalázott, sárba tiport, semmibe vett,
így egymás közelsége csak erre emlékeztetett minket.
De kapcsolatban maradtunk.
Erre nagyon odafigyelt.
Én mindig húzódoztam, de soha nem bántam meg.
Néha belegondolok, hogy ha ma találkozunk, barátok lennénk-e.
Például ő szereti az ilyen rituálékat.
Megnyugtatják.
Ja. Nekem meg amikor már ezredjére hallom, hogy „őszinte részvétem”,
kezd átmenni egy „Helló, mizújs?”-ba.
Vagy: „Ideadnád a sót”…
Nekem ez… A feleségemnek nagyon agresszív rákja volt,
és hagytam, hogy a szülei intézzék
a teljes temetést, mindent.
Egyszerűen képtelen voltam ezzel foglalkozni.
Mindent leszerveztek, megterveztek.
A szomorúságot ünnepélyes pompával, meg mit tudom én, mikkel pótolták.
Remélem, jót tett nekik. Nekem felért egy tökön rúgással.
Lám, temetési sztorikkal szórakoztatlak.
Elegáns, mi?
Nem kell szórakoztatnod.
Anya! Nézd csak őket! Artisták!
- Hopp! - És kész!
Na! Még!
Szerintem elsőre ennyi is elég, öcsi. Majd gyere el, és nézd meg a műsorunkat!
- Ó, ne már! - Simon!
Ne izéljetek már! Mi bajotok lehet pár kunsztból?
Ugye, tiszteletes? Simon apja tiszteletére.
Szerintem teljesen rendben van, ha mindenki egyetért.
- Oké. - Kösz, tesa!
Na, kezdjük! Mehet? Hopp!
Mehet! Hopp!
Bravó!
- Ez lesz az. Állj bele! - Á! Aha!
Meg is vagyunk.
Bravó, bravó, bravó!
Lejövök.
Most a padokra! Ez az! És…
- Szállj be te is, Simon! - Gyere csak!
Kezeket a magasba! Idáig! Lépj fel!
- Oké? Lépj fel! - Nagyon jó! Ez az!
Remek. Óvatosan!
- Lépj a vállára! Jó. - Úgy, úgy.
Stílusos és mosolygós. Hopp!
- Ez az! - Remek!
- Ez nagyon ott volt! - Hurrá!
- Ügyes! - Lejövünk.
Három, kettő, egy, és…
Azta!
- Bravó! - A sztárunk.
Mi amor.
Nem kéne dumálni velük? Megismerkedni, mit tudom én?
És utána? Szülinapi bulik, üdvözlőkártya karácsonykor?
Nincs szükségem új arcokra.
Igaz is, lekötnek a barátaid meg a szeretteid, akik körülvesznek.
Athena mellettem halt meg. Minden más az én döntésem.
Van nálatok valami innivaló?
- Ja, de meleg. - Nem gáz.
- Kösz. Hopp! - Kösz.
- Mikor mentek haza? - Ma este. Busszal.
Holnap műsorunk van Charlotte-ban.
Gyakran találkoztatok az öreggel?
Mi? Soha.
De azt akarta, jöjjünk el.
Mennyi ideig volt együtt az anyátokkal?
Nem sokáig. Egy-két hétig.
Vincent és én kétpetéjű ikrek vagyunk. A mostohaapánk az igazi apánk.
Mindenről be kell majd számolnunk.
Imádni fogja.
Nem úgy értettem.
Ti közel álltatok hozzá?
- Kösz! - Köszi!
Oké.
Hadd csináljak egy csoportképet!
Oda, jó?
- Ray, Ray, ti is! Te is, jó? - Nem, én…
Kiera és Mr. Canfield is.
Gyerünk már! Ray, ne kéresd magad!
Az ikrek is.
Sírásó ember? Uram?
Csatlakozzon maga is! Tökéletes.
Mosolyt kérek! Kicsit közelebb egymáshoz!
Tök jó. Na, még egyet!
Jön az utolsó… remek.
Nagyon köszönöm! Muchas gracias.
- Kösz, hogy elviselted. - Ugyan már!
Jó sztori az unokáknak.
Van gyereked?
Nincs. Soha nem is akartam.
Az emberek általában nem tudják,
hogy kezeljenek egy felnőtt nőt, aki nem akar gyereket.
Mintha valami boldogtalan szörnyszülött lenne.
Ja. Pedig az életet többféleképpen lehet élni.
Egy szerencsesütiben olvastam.
Elég könnyű. Benne van egyáltalán?
Lefogyott 56 kilóra.
Húha! Volt egyszer egy kutyám, ami többet nyomott nála.
Emlékszel Wilsonra, Raymond?
Az apánk könnyebb, mint egy kutya.
Kussolj, Ray, vagy kitaposom a beled!
Öcsi, emeld szépen te is!
West tiszteletes, szeretném, ha Simon vethetne egy utolsó pillantást az apjára.
Nem tartom nyerő ötletnek.
Ms. Delgado, a ravatalozásnak már vége.
A fiam iskolában volt, és nem tudott elmenni a ravatalozóba.
Joga van hozzá.
Miss Delgado, Mr. Harris autóval érkezett ide egy fenyőkoporsóban…
mezítelenül és védtelenül.
Három órát töltött így a hőségben.
Miközben idehozták, a test ide-oda ütődhetett.
Ennek nyoma marad.
Bebalzsamozták, nem?
Így sem javaslom. Sőt, ragaszkodom ahhoz, hogy ne nyissuk fel.
Megnézem, milyen állapotban van.
Sajnálom, de jogilag nem ön a legközelebbi hozzátartozó.
Megtennéd az öcsédért?
- Mi… Hogy én… - Raymond?
Simon, meg akarod nézni a holttestet?
- Aha. - Ő nem ezt akarta.
Hadd nézzük meg előtte, jó?
Mr. Canfield!
Hát jó. Jonas!
Jézusom!
Arccal lefelé van.
Miért van arccal lefelé?
Ez volt a kívánsága, de nem akarta, hogy más tudjon róla.
Ezért reméltem, hogy nem kell kinyitni.
Ehhez a végletekig ragaszkodott.
Mégis, West tiszteletes, ez mit jelent?
Gőzöm sincs.
Valami parasztvakítás az univerzum kiengesztelésére.
Utolsó pillanatos, álságos kísérlet a bűnei meggyónására.
- Átlátunk rajtad, Harris! - Kussolj, Ray!
- Lucia, te tudtál erről? - Dehogyis. Baromság.
- Fordítsuk meg! - Nem tehetjük.
Meghalt. Fordítsuk meg!
Lucia, hadd nézze meg a kisfiú, és kezdjük a szertartást, jó?
Hát, nem nagyon látom.
Na jó.
Mit… Ne…
Nem tűnik valami elégedettnek.
Oké, ebből elég!
Jézusom, milyen szánalmas ez!
Az benne a pláne, hogy van benne logika.
Egész életét lehajtott fővel, lúzerként élte le.
- Ne beszélj így róla! - Lúzer, és kész.
- És mindent tönkretett maga körül. - Kuss! Kussolj már, Ray!
Most mi van? Utáltad, mint a szart, Raymond!
- Kiérdemelte a gyűlöletedet. - Elég!
- Mi kell, hogy kimondd? - Kuss!
Miért nem mondod ki? Rohadjon meg!
- Kussolj már, bazmeg! - Rohadjon meg!
- Megbaszta a nejed, Raymond! - Ray, ne!
És a fiú, akit a sajátodnak hittél, az övé!
- Hogy nem vagy… - Állj!
- Ne már, Raymond! - Hé, elég ebből!
Raymond, Raymond! Ereszd el!
Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy,
Szenteltessék meg a Te neved,
Jöjjön el a Te országod,
Legyen meg a Te akaratod, Amint a mennyben, úgy a földön is.
Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma, És bocsásd meg vétkeinket,
Miképpen mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek.
És ne vígy minket kísértésbe, de szabadíts meg a gonosztól.
Ámen.
Harris azt akarta, hogy bátorítsam azokat, akik beszélnének.
„Nem kell erőltetni” - mondta.
Ray?
Izé, inkább nem.
- Lucia? - Nem.
Raymond?
Raymond!
- Maradj! - Raymond! Semmi gáz, intézem.
Raymond! Ne már!
Mit művelsz?
Raymond!
- Beszéljük meg! - Jézusom!
- Raymond! - Ne!
Ne! Állj!
Ezt jelentenünk kell, West. A rendőrségen.
Nem. Minek nagy feneket keríteni neki?
Legyen praktikus, barátom! A végeredmény ugyanaz lesz.
Ray.
Köszönjön el tőle, Ray!
Soha nem bánja meg.
Ó, mi a tököm jön még?
Nyugodj békében, Harris!
Hagyd magad mögött a félelmet, a reményt, a haragot, a megbánást!
Csak a csendet vidd magaddal!
Az eget, a szelet, az eső után felkelő napot.
A többit hagyd!
Aludj csak, Harris!
Pihend ki magadat!
Vigyázz magadra!
Az apja hagyott egy levelet, amit most kell átadnom.
Ó, elnézést, a másik a magáé!
Köszönöm.
Oké, ezek itt mennek az Üdvhadseregnek, előtte meg a kamrába.
A többi meg a szemétbe.
Kipakolunk, megágyazok neked, és alszol majd, mint a tej.
Üdv!
Egy sört kérek!
Oké. Az úrnak mit adhatok?
Kávét üresen, és egy meggyes pitét melegen.
- Fagylaltot is kér hozzá? - Hogyne.
Desszert nem is lesz?
Nem iszol?
Nem, leszokóban vagyok. De elég is ennyi rólam.
Három éven át toltam a herkát. Nem volt valami szívderítő.
A bátyám szerint úgy lehet tisztának maradni,
ha más örömforrásra lelünk.
Mert a drog, ha tetszik, ha nem, örömforrás volt.
Na ja. Fején a szöget.
Amikor az az anyag először kerül be a szervezetedbe…
Nincs hozzáfogható érzés.
Megvan a kréta csikorgó hangja a táblán?
A hernyó az, amitől az a hang megszűnik létezni.
Elmúlik minden fájdalom a testedben, elhallgat minden hang a fejedben.
Minden érzést letompít. És marad az élvezet.
Nélküle az élvezet sokkal kisebbet üt.
Van a kaja. Izé, a szex, ami nem rossz. Meg a humor.
Normális emberek tök normális élvezetei.
Zene.
Már amikor nem okoz fájdalmat.
Semmitől nem leszek olyan boldog, mint a dzsessztől. Ez is egy drog.
Többet hallgatod, mint játszod? Jól nyomtad a temetőben.
- Fehér fiú létemre. - Nem vagy fiú.
Ismered a dzsesszt?
Nem, nem. De szeretem.
Apám szokta volt mondani,
hogy a dzsessz a négerek törzsi muzsikája, amiből a zsidók veszik ki a lóvét.
- Harris mondta? - Sok hasonlóan remek kijelentés mellett.
„A munkát nem kell élvezned.
Ha tehetséges lennél,
az rá lenne írva a proli fejedre.”
Elbűvölő.
A szavai mázsás súlyként ülnek a mellkasomon.
Mintha játszanék, és a tételek között…
nem kapnék elég levegőt a folytatáshoz.
Az egész életem arról szólt, hogy kerüljek ki a nyomás alól.
A temetőben játszani
nem olyan, mint egy rendes buli zenésztársakkal.
A majré akkor kerül elő.
Mitől félsz olyankor?
Hogy szarul szólok.
Kösz.
Köszönöm, fogom.
Van fotód a feleségedről?
Van.
Azta, de gyönyörű volt!
Ha befejezted a kaját, elmegyünk elszállni.
Végeztem azokkal, amik maradnak. Hol a szemetes konténer?
Majd vacsora után.
Inkább letudnám előtte.
Fura voltál ma.
Ne bántsd!
Köszönöm.
Golyós.
Szeretted?
Egy állandóan kanos, 67 éves pasi volt.
Én meg belesavanyodtam a tré házasságomba.
Figyelmes volt, és megnevettetett.
Neked rossz apád volt, de Simonhoz jó volt.
Anyáitoknak rossz szeretője volt, velem viszont odaadó.
Imádta a nőket, de nem értette őket.
Rasszista volt, aki mindenkit szeretett.
Elköltött 10 000 étket
és átaludt 10 000 éjszakát az álmaival és rémálmaival.
Volt 100 munkája, de a végén egy fillérje sem maradt.
Meg akarta érteni az életet, a világot, a mindenséget.
Hiába. Ki tudná?
Egy porszem volt.
Ez mit jelent?
Lépj tovább!
Az igazi sokkal jobb.
Tudod, mit? Inkább gyalogolnék.
Hová?
Nem tudom. Csak úgy mennék egy kicsit.
- Elkísérjelek? - Nem muszáj.
Ismered a várost egyáltalán?
Megleszek.
Mi ütött beléd?
Semmi.
Hosszú volt a nap, és végeztem vele.
- Végeztél? - Ja.
Nem kell így viselkedni. Hallod?
Hallod? Állj már meg!
Mi a tököm történt?
Mondtam valami rosszat? Avass be, és menten eltűnök!
- Ez nem miattad van. - Mit csináltam?
Kiera nővérke, engem nem kell megmenteni.
Mekkora barom vagyok!
Mondok én is valamit. Az emberről elsőre lerí, milyen valójában.
Az első benyomásom jött be. Egy pöcs vagy.
Ebben teljesen igazad van.
Hé! Baszki!
Hé!
Ó, bazmeg!
Állj!
Baszki!
Várj már!
Megbeszélhetjük?
Kiera, egy percet kérek, jó?
Leeresztenéd az ablakot egy…
Ne már! Várj!
Kérlek! Csak egy percet kérek, oké?
Én ugye… Nabaz…
- Minden rendben? - Aha.
Biztos?
Igen, köszönöm.
Ismeri a pasit?
Aha.
Cuki.
Bekaphatod!
Raymond, sajnálom, hogy ennyi fájdalmat okoztam neked.
Nekem is nagy fájdalmaim voltak, de úgy hallottam, hogy ez nem mentség.
Fárasztó munka volt apának lenni, még rossz apának is.
Bocsáss meg nekem valahogy!
Még egy dolog. A testvéred, Ray, nem az én fiam.
Az anyja már terhes volt vele,
de nem tudott róla, amikor összejöttünk.
Azt hittem, szeretem, hát a nevemre vettem.
Szóval, ha úgy vesszük, nem is a bátyád.
Tégy az információval belátásod szerint! Bízom benned.
Apád, Benjamin Reed Harris III.
Ray, őstehetség voltál. Nem tudtam mit kezdeni veled.
Szeretettel, Benjamin Reed Harris III.
Azt mondta, maradjak pár napig. Maradok.
Vidd el a kocsit nyugodtan!
Tuti? Mehetek busszal is.
Persze. Majd hétvégén elhozom.
Oké.
Izé, te és Lucia…
Mit?
Mi az, hogy mit?
- Jézusom! - Ne szórakozz már velem, Ray!
Nabazmeg!
Te szexeltél ezzel a nővel, tesó!
Miért kell mindent kimondanod?
Nem volt elég beszédes a hallgatásom?
Abban mi a pláne?
- Így Harris fia a te fiad lesz. - Jézusom! Bazmeg!
Figyelj, én…
Köszönöm, hogy elrángattál magaddal.
Most kéne ölelkeznünk?
- Ezt öleld meg! - Ezt öleld!
Figyu!
Nem igazán ismertük, ugye?
Hétvégén megdumáljuk.
Oké.
A feliratot fordította: Varga Attila