Kas ten?
- Reimondas. - Koks Reimondas?
Kiek reimondų tu pažįsti, Rėjau?
Tėvas mirė.
Nusižudė?
Ne, nenusi... Jis sirgo, dėl Dievo meilės.
Galiu užeiti?
Padėk tą ginklą, Rėjau. Juk žinai, kad man nepatinka ginklai.
Tuomet nesibaladok į duris vidury nakties.
Skambinau, bet tavo telefonas išjungtas.
Neapmokėjau sąskaitų.
Norėsi ko išgerti?
Kavos.
Kada buvau čia paskutinį sykį? Prieš trejus metus?
Po Atenos operacijos.
Prieš penkerius.
Tikrai? Šūdas.
O kas tau pranešė apie senį?
Ar su juo dar kas kalbėdavosi?
Jo pastorius, Vestas.
Haris turėjo pastorių? Tu rimtai?
Taip. Jo paskutinis noras buvo, kad į laidotuves atvyktų jo sūnūs.
Jos bus rytoj, Rėjau. Už Ričmondo.
Tu neprivalai ten būti.
Jis mirė. Nebesužinos.
Koks tu geraširdis, žinojai?
Tai koks tavo planas?
Išvažiuosiu anksti, prieš auštant, bet negaliu vairuoti.
Aš neturiu vairuotojo pažymėjimo, Rėjau.
Laikinai atimtas.
Buvau išgėręs porą alaus.
Mane sustabdė pirmą kartą per 20 metų.
Čia atvažiavau, nes nesusisiekiau su tavim,
bet jei mane būtų sustabdę, man būtų šakės.
Kodėl žmona negalėjo tavęs atvežt?
Mes nebendraujam.
Ji paliko mane gruodį.
Ho, ho, ho.
Kodėl klausei, ar jis nenusižudė?
Kurių galų jam žudytis?
Visuomet maniau, kad jis pasidarys sau galą.
Toks piktas šunsnukis. Nusivylęs viskuo.
Viskas, prie ko jis prisiliesdavo, virsdavo šūdu.
Todėl ir maniau, kad ims ir pasidarys sau galą.
Kai buvau mažas, nuolat įsivaizduodavau,
kaip jis įsikiša pistoletą į burną ir išsitaško sau smegenis.
Jėzau.
Tu tikrai važiuosi?
Po visko, ką jis tau padarė?
Vis dar dirbi gamykloje?
Ne. Atleido.
Už ką?
Nežinau. Už konfliktą.
Už konfliktą? Įmantrus žodis.
O tas kitas žmogus irgi panaudotų šį žodį?
Sunku jam būtų kalbėti be dantų ir viso ko.
Dėl ko mušėtės?
Dėl nieko.
Dėl ko, Rėjau?
Jis pasakė žodį iš N raidės. Paprašiau to nedaryti, jis supyko.
Tai iš ko gyveni?
Dirbu statybose. Šen bei ten.
Šią savaitę dirbsiu dvi dienas,
todėl turiu puikią priežastį nevažiuot į tas laidotuves.
Mačiau iš čia išeinančią moterį. Susitikinėji?
Groji?
Ne, negrojau niekur jau visą amžinybę.
Kodėl? Puikiai groji.
Aš daugiau negroju.
Aš girdėjau, kai beldžiausi į tavo duris.
- Ne. - Aš juk girdėjau.
Nebeturiu nė vieno trimito. Pardaviau juos.
Pardavei savo trimitus?
Viskas gerai.
Nei darbo, nei trimitų? Kažkaip nesmagiai skamba.
Viskas man gerai. Negeriu. Jau septynerius metus.
O, geras. Aš didžiuojuosi tavim.
Ką, ar dabar apsikabinsim?
- Eik šikt. - Bliamba.
Jis juk turėjo žmonų.
Pasikviesk kurią nors.
Ne.
Pameni tą serbę? Branką?
Branka... Geri prisiminimai. Graži buvo boba.
Smaukiau į ją žiūrėdamas gal šimtą kartų, kaip ir tu.
- Ne, aš ir taip mergų daug turėjau. - Nemalk šūdo.
- Kaip jis prisiviliodavo tokias moteris? - Jis mokėjo būt linksmas, kai norėdavo.
Ar tada, kai pliekdavo mus diržu per nuogas subines?
Jei taip, jis buvo tikras linksmuolis.
Rėjau.
Aš noriu važiuot.
Ne todėl, kad jis prašė, o todėl, kad pats noriu.
Noriu pamatyt, kaip jį užkasa,
koks tai jausmas.
Bet kartu ir bijau.
Važiuok su manim.
Luktelėk.
Ar tai būtina?
Ką gali žinoti.
Rakteliai... Turi.
Dar toli?
Pusantros valandos kelio.
Sapnavau, kad buvau gamtos istorijos muziejuje.
Ten buvo tokie langai į teatro sceną.
Pameni?
Nuogi urviniai vyrai žudė žmogų su... Tavo mama mus vesdavosi.
Ne. Tavo mama.
Mano mamai tokie dalykai nepatiko. Jie keldavo jai šiurpą.
Ne. Ar ne tavo mama...
Gal ir tavo tiesa. Taigi,
Aš - muziejuje, o tėtis... Haris buvo vienas tų urvinių vyrų.
Taip.
Aš puoliau daužt tą langą, kad jį išlaisvinčiau.
Tik žiūriu, aš irgi nuogas, kaip ir tie urviniai.
Kaip manai, ką tai reiškia?
Tai, jog tam, kad išmestum tėvą iš galvos,
vien užkast jo nepakaks.
Sunku jį įsivaizduoti mažą.
Jo tėvas baisiai su juo elgėsi. Tai kartojasi ir kartojasi.
- Nebūtinai. - Bet taip yra.
Tokia taisyklė.
Ar su savo sūnum blogai elgeisi?
Atleisk man.
Alio? Pastoriau Vestai?
Sveiki.
Taip, mes - kelyje. Ar mums tiesiai pas jus važiuot, ar...
Gerai.
Galite jam perduoti šį numerį.
- Viskas? - Taip.
- Kieta parduotuvė. - Ačiū.
Tavo?
Kurgi ne. Ar aš panaši į savininkę?
Žinoma.
Kaip daugelis merginų Pietuose.
- Nusprendžiau truputį pamaištauti. - Tikrai?
Nuostabu.
Ką ten darei?
Nieko.
Panos tiesiog limpa prie tavęs.
Kaip musės prie šūdo.
Skambino pastorius Vestas.
Kiek laiko jie buvo pažįstami?
Lažinuosi, kad tėvas mirė vienišas.
Jis tiesiog bandė padėti jam tai padaryt ne taip apgailėtinai.
Ir taip atrodo pabaiga, kai esi visus atstūmęs.
O dabar dar ir mus pakvietė, kad jį pagirtume.
Visai neturi gerų prisiminimų apie jį?
Turiu. Nors nenorėčiau.
Kodėl?
Alio? Reimondas.
Kalba ponas Kanfildas iš Atminimo laidojimo namų.
Taip. Sveiki.
Visų pirma, leiskite pareikšti jums užuojautą.
Ačiū.
Su jūsų tėvu kalbėjau trumpai prieš porą metų,
kuomet kalbėjom apie jo planus.
Labai charizmatiškas. Jautri siela.
Užuojauta.
Apie kokius planus kalbėjot?
Jis pageidavo atviro karsto.
O tam reikia balzamavimo, suprantama, ir turime tai pradėti tučtuojau,
jei norime jį pašarvoti iki popietės,
kaip jis ir pageidavo.
Gerai.
Tačiau jūsų tėvas sumokėjo už karstą ir paminklą,
įmokėjo užstatą už balzamavimą, bet visos sumos nesumokėjo.
- Suprantu, dabar sunkus metas... - Kokia ta suma?
- Atleiskite? - Čia mano brolis Rėjus.
Čia.
Malonu susipažinti, pone. Užuojauta.
Kokia likusi suma?
Visa suma su mokesčiais - 475 doleriai, įskaitant ir kosmetines paslaugas.
Jūs ketinate jį dažyti?
Taip. Norėtume paruošti jį, kad atsisveikinimo patirtis būtų kuo...
Tik papildomos išlaidos. Šito visai nereikia.
Mes nenorim jo matyti.
Atleiskite, aš neišgirdau.
Dirbkite. Susitarsime dėl visko atvažiavę.
Ir dar ponas Mendesas, jūsų tėvo advokatas,
skambino šįryt ir teiravosi apie jus.
- Aš jums persiųsiu jo numerį. - Gerai, labai jums ačiū.
Iki greito pasimatymo.
Hario advokatas?
O tu ką, turi tuos 500?
Ne, bet laidojame jį vieną kartą.
- Palaidokime padoriai. - Bet aš neturiu tokių pinigų.
- Aš nemokėsiu. - Aš sumokėsiu, Rėjau.
Ar tau tai tiks?
Jėzau Kristau.
Junk garsiakalbį.
Maksas Mendesas.
Taip. Pone Mendesai, mano vardas Reimondas.
Mano tėvas buvo Benas Haris.
- Taip. Užjaučiu dėl netekties. - Dėkoju.
Jūsų tėvas buvo pavyzdinis vyras. Beje, labai žavus.
Taip, mums jo trūks. Neabejoju.
Jūs norėjote su mumis pakalbėti?
Taip. Tačiau dabar manęs laukia kitas klientas.
Gal galėtumėte vėliau užsukt pas mane? Mums reikia kai ką aptarti.
Ar su jumis jūsų brolis Rėjus?
Taip.
- Puiku. 11 val. tiks? - Tiks.
Atsiųsiu jums savo adresą. Ir, kaip sakydavo jūsų tėvas, à bientôt.
À bientôt?
Pameni, kai jis privertė mus lankyti prancūzų kalbos kursus,
paskui apsigalvojo ir mūsų nebeleido?
Man ten patiko.
Ačiū.
Atleiskit.
Ieškau pono Kanfildo.
Sveiki. Čia aš.
Jūs - ponas Reimondas Haris?
- Taip. - Sveiki. Malonu susipažinti.
- Čia Rėjus. - Sveiki.
Rouz, sužinok, kada ponas Haris bus paruoštas.
Užjaučiu dėl netekties.
Ar gerai atvažiavote?
Taip, ačiū.
O kur jūs gyvenate?
Už trijų šimtų kilometrų nuo čia.
Jūs panašus į savo tėvą.
Ponas Haris bus paruoštas po kelių minučių.
Feliksas ateis jūsų palydėti.
Puiku. O dabar
norėčiau jums parodyti karstą, kurį išsirinko jūsų tėvas.
Prašom paskui mane.
Ačiū.
Jei galėtumėte palaukti, aš tuoj ateisiu.
Rimtai?
Šykščiausias žmogus pasaulyje.
Spėju, kaina neturėjo reikšmės.
Siūliau jam nuolaidas kitiems karstams, bet jis reikalavo šito.
Sakė, kad, būdamas žydas,
jis norėjo kuklaus karsto,
kas kelia man vieną klausimą.
Žinau, kad jis artimai bendravo su pastoriumi Vestu,
bet gal norėtumėte pakviesti rabiną?
- Nereikia. - Ne. Mūsų tėvas nebuvo žydas.
- Jis tik atsivertė pusvalandžiui sykį... - Taip.
Ne, vis tiek buvo nelaimingas.
Rabino nereikia. Ačiū.
Ponas Haris paruoštas.
Užjaučiu dėl netekties.
Truputį patvarkiau veidą.
Jis buvo labai išsekęs.
Taip. Ačiū.
Kaip jis mirė?
Apie tai pakalbėkite su jo daktaru,
bet, kiek pamenu, mirties liudijime buvo nurodytas širdies nepakankamumas
ir vieno plaučio vėžys.
Jūsų tėvas pageidavo būti palaidotas karste nuogas.
Pašarvoti galime su marškiniais, jei atneštumėte kokius.
Kaip manote, daug ateis žmonių?
Nemanau.
Paliksim jus vienus.
Kada paskutinį sykį jį matei?
Gal kuriose nors tavo vestuvėse.
Jis buvo tik mano vestuvėse su Marša.
Taip.
Tada jis tavo svainį pavadino pusdurniu, pameni?
Tavo uošvis vos susilaikė jo neprimušęs.
Šventė vos per vieną smūgį nevirto muštynėmis.
Nieko panašaus. Neperrašinėk istorijos, Rėjau.
Ar jis iš tiesų buvo toks mažas? Ir kas čia per nesąmonės su nuogumu?
Jis visada buvo ekshibicionistas.
Jo pimpis vis dar didesnis už mūsų.
Mane sukrėtė jo, ten gulinčio, vaizdas.
Jo išties nebeliko. Jaučiu tai.
Geras jausmas. Paleisti viską.
Atleidimas - geras dalykas.
Užeikite, vyrai.
Smagu pagaliau jus pamatyti, nes esu daug apie jus girdėjęs.
- Ačiū, kad pakvietėte susitikti. - Žinoma. Prašom sėsti.
Kavos? Vandens?
- Ne, ačiū.
Žinokit, net juokinga. Girdėjau dažnai jį sakant:
„Mano sūnūs, mano vaikai, mano berniukai.“
Kiek laiko pažinojote mūsų tėvą?
Apie septynerius metus.
Aš atstovavau žmogų, kuris padavė jį į teismą už šmeižtą.
Mano klientas laimėjo bylą.
Jūsų tėvą sužavėjo mano darbas,
todėl jis pasamdė mane pateikęs ieškinį Bon Ero miestui.
Už ką?
Už Kalėdinius vainikus miesto Rotušėje.
Anot jo, tai pažeidė bažnyčios atskyrimo nuo valstybės principą.
Jis galėjo jums mokėti?
Dirbau jam nemokamai.
Jūsų tėvas buvo puikus pašnekovas, aršiai ginčydavosi.
Ne visada subtiliai, bet nenuilstamai.
Būčiau jam primokėjęs už tai, kad leistų klausytis savo bambėjimo.
Gerai. Jūsų tėvo testamentas.
Visas jo turtas - apie 5 200 dolerių savo sąskaitoje -
turi būt padalytas po lygiai jo sūnums, atvykusiems į laidotuves.
Suma, žinoma, nedidelė,
bet gal ji padės padengti laidojimo išlaidas.
O gal kelionės išlaidas.
Arba galite surengti vaišes svečiams po laidotuvių.
Jūsų reikalas.
Jūsų tėvas jums paliko kai kokius asmeninius daiktus savo namuose.
Štai adresas.
Ir ten visą dieną bus panelė Delgado.
- Panelė Delgado? - Taip, pone.
Ir paskutinis jūsų tėvo pageidavimas - jūs turite iškasti jam kapo duobę.
Ką?
Jo sūnūs turi savomis rankomis iškasti kapo duobę, be technikos.
Kastuvais, suprantama.
Tada jūs turite nuleisti karstą su juo į duobę ir užkasti.
- Na ir šiknius. - Ne, Rėjau.
- Ne... - Ne. Ar taip galima?
Kapinės patenkina įvairių tikėjimų ritualus.
Anot jūsų tėvo, to reikalauja jo tongo šaknys.
Juk mes kilę iš Tongo.
- Taip. - Štai leidimas.
Atvykę į kapines, prisistatykite laidojimo įmonės direktoriui,
kad galėtumėte kasti.
Su savimi turėkite galiojantį vairuotojo pažymėjimą.
Sveiki. Mes - Hario sūnūs.
Užjaučiu dėl netekties.
Ačiū.
Kas tai?
- Kas? - Tai, ką padarėte.
Nieko.
Panašu į kažką. Kam tai darote?
Tai tik blogas įprotis.
Kad geriau jaustumėtės?
Viskas gerai. Jūs čia - saugūs.
Jūsų tėvo kambarys - viršuje, paskutinis kambarys.
Aš užsiėmusi virtuvėje.
- Liucija. - Aš - Reimondas.
- Mes... - Reimondas ir Rėjus.
Tu čia saugus, vyruti.
Kas čia?
Altorėlis savo garbei.
Pažiūrėk.
Kas jie tokie?
Nežinau.
Jūs išalkę?
Ne. Mes nenorime, ačiū.
- Viskas gerai, ačiū. - Ačiū.
Atnešiu jūsų dėžes.
Žiūrėk. Mamos. Kokios gražios.
Kol jis nebuvo išsiurbęs iš jų gyvybės.
Bliamba.
Kaip per Kalėdas.
Taip, bet mes - nebe vaikai.
Tiesa?
Mes - suaugę dėdės, kurių gyvenimas nesusiklostė.
- Nekalbėk taip. - Tai tiesa.
Nenervink manęs.
- Ramiau, arkly. - Eik tu šikt, Rėjau.
- Nekalbėk taip apie mano gyvenimą! - Man patinka, kad pyksti. Seniai metas.
Ačiū.
Skaniai atrodo.
Labai skanu.
Žinau.
Ar seniai čia dirbate?
Čia - mano namas.
Labai gražiai čia viską įrengėte.
Itin laisvamaniškai, bet kartu praktiškai.
Ačiū.
Ar Haris nuomojosi pas jus kambarį?
Ne. Mes su mano buvusiu vyru turėjome automobilių plovyklą.
Haris atėjo į mūsų parduotuvę cigarečių.
Jis buvo gerokai vyresnis, bet draugiškas ir mokėjo išklausyti.
Kurį laiką buvom meilužiai. Paskui likome draugais.
Kai jis praėjusiais metais susirgo, apgyvendinau jį čia.
Jis nuolat žiūrėdavo į jūsų nuotrauką prie ežero.
Sakiau jam: „Kodėl nepaskambini tiems berniukams?
Atvažiuotų tavęs aplankyti.“
Jis sakė ne.
Sakė: „Berniukai ir vyrai - ne tas pats.“
Čia - tavo?
Taip.
Jis jį iš manęs atėmė po vieno mūsų barnio
vasarą prieš mokyklos baigimą.
Man sakė, kad užstatė jį.
Apskambinau visus Amerikos lombardus.
Žinojau, kad jis paskutinis šūdžius, bet tai buvo pabaigos pradžia.
Dėl ko susibarėte?
Neprisimenu.
Jis jį išvalė ir sutaisė prieš kelias savaites.
Aš nemaniau, kad tau mano gyvenimas atrodo šūdinas.
- Aš taip nesakiau. - Aš puikiai girdėjau.
Sakei, kad mano gyvenimas nesusiklostė,
- o tai - tas pats kaip ir nesėkmė. - Ne, aš…
Man patinka, kaip gyvenu.
Ramiai.
Gal kam atrodau nuobodus ar tingus.
Tai išardė mano santuokas. Žinau.
Pasak Oliv, oro kondicionavimas mane domino labiau nei ji.
Pirmąsyk išvydusi mano tobulai išlygintus marškinius,
Marša apsiverkė, nes pamanė, kad aš gėjus.
Man patinka tyla ir ramybė.
Jei tai reiškia, kad mano gyvenimas nesusiklostė, tebūnie.
Man viskas gerai. Aš miegu kaip kūdikis.
Mes augome chaose.
BENDŽAMINAS RIDAS HARIS III LIKS MŪSŲ ŠIRDYSE
Tikiuosi, liksite patenkinti.
Taip, viskas gerai. Ačiū jums. Viskas puiku.
Į kapines turėsime pajudėti
po maždaug pusantros valandos,
kad palaidotume jį saulei leidžiantis, kaip jis pageidavo.
Dar reikia palikti laiko duobės kasimui.
Ponas Mendesas jus supažindino
su jūsų tėvo pageidavimais šiuo klausimu?
Taip.
Manau, viskas bus gerai.
Puikumėlis.
- Atleiskite. - Atsiprašau.
Bone. Maiklai.
Kas tas Maiklas?
Dažnai artimiesiems nesmagu įžengti
į tuščią salę.
Kurioje guli tik velionis.
Todėl kartais mes tiesiog pasodiname porą žmonių.
Artimieji už tai nemoka, suprantama.
Vėliau, kai susirenka daugiau žmonių,
jie tyliai pasišalina.
- Puiku. - Taip.
Paprašysiu jūsų pasirašyti kai kokius dokumentus mano kabinete.
Reikės ir jūsų vairuotojo pažymėjimo.
Pasistenk neišdulkinti laidojimo namų sekretorės,
kol čia pašarvotas mūsų tėvas.
Gerai, pasistengsiu.
Esi šaltas kaip ledas, tėti.
Pakaks, ačiū. Galite eiti. Štiš.
Deja, ilgiau likti negaliu.
Nieko tokio. Labai ačiū, kad atėjote.
Ne, aš su džiaugsmu atėjau. Taip.
Tai nuskambėjo keistai.
Kokia graži tavo šypsena. Atvira. Be melo.
Tu vedęs? Turi vaikų?
Aš išsiskyręs. Prieš tai buvau vedęs du kartus.
O vaikų kiek?
Turiu sūnų.
Jis tarnauja kariuomenėje.
Ir K…
Nenori apie jį kalbėti?
Ne, viskas gerai…
Kiek čia ketinate būti?
Jei jums reikia nakvynės, jo kambarys laisvas.
Ačiū.
Bet nemanau, kad galėčiau miegoti tame kambaryje.
Kodėl?
Ligoninės lovą išgabeno.
O jo daiktai keliaus į labdarą arba į šiukšlyną.
- Jis taip norėjo? - Taip.
Visiems jis kažką paliko, ir tiek. Visa kita turi iškeliauti.
Bet jei norėtumėte, aš nežinau,
savo ar jūsų mamų nuotraukų, aš nieko prieš.
Labas.
Pasimatysime vėliau.
Taip, gerai.
Ar mes pažįstami?
Nemanau.
Tikrai?
Taip.
Tai kodėl taip žiūrėjai į mane?
Kaip?
- Manai, man tai patinka? - Ne, aš…
Tik noriu suprasti, kodėl taip elgiesi.
Pala, tu man priminei kai ką.
Ir manai, kad turiu pasijust pamaloninta, taip?
Atleisk, kad spoksojau į tave. Negražiai išėjo.
Taip, negražiai ir šiurpiai.
Aš pasistengsiu nesielgti kaip šiknius.
- Gerai.
Aš - Rėjus. Haris - mano tėvas.
Kira.
Aš dirbau sesele ligoninėje, kai jis gulėjo.
Užjaučiu.
Lankotės visų savo pacientų laidotuvėse?
Ne.
Jis manęs paprašė.
Sakė, kad jam bus ramiau, jei žinos, kad ateisiu, tad mielai sutikau.
Tavo tėvas kažkuo mane žavėjo.
Labai sena siela. Nerami.
Koks jis buvo tėvas?
Pats blogiausias.
Nebūčiau pagalvojusi.
Tačiau iki pat galo su juo buvo tik jo draugė Liucija.
Taigi, tai viską paaiškina.
- Patys laidosite? - Taip.
Mes ir duobę iškasime, su broliu. Toks buvo paskutinis jo noras.
Kuriems galams jam to reikėjo?
Žinau tiek, kiek ir tu.
- O ką pats manai? - Kad jis tyčiojasi iš mūsų.
Nori, kad iki pat galo liktų jo viršus.
Juk gali atsisakyti.
Galiu. Bet mes neatsisakėm.
Tuomet jam pavyko.
Jis buvo pasiruošęs mirčiai. Net nuskausminamųjų atsisakė.
Norėjo iškeliauti būdamas blaivaus proto.
Manau, jam padėjo muzika.
Jis įsidėdavo ausines, įsijungdavo telefoną ir užsimerkdavo.
Taip iškęsdavo skausmą.
Kartą paklausiau jo klausiau: „Kokia čia muzika?“
Jis atsakė: „Tai - paslaptis.“
Bet naktį, kuomet ateidavau pažiūrėt, kaip jis,
mačiau, kad jis klausydavo vienos ir tos pačios dainos.
Klausydamas tos dainos užmigdavo, kai galėdavo.
Kokia tai buvo daina?
Nežinau. Kažkoks instrumentinis kūrinys. Panašus į bliuzą.
Man metas.
Ar ateisi į kapines?
Ne, neketinau.
Žinoma.
- Nelabai galiu. - Žinoma.
Malonu buvo susipažinti.
Paskambink Mendesui, tam advokatui, gerai?
Noriu sužinot, kur yra tėčio asmeniniai daiktai.
Tie, kuriuos jis paliko ligoninėje.
- O kam tau? - Man reikia jo telefono.
Tu juo nepasinaudosi, nes turbūt bus atjungtas.
Ne, viskas gerai. Tiesiog paskambink.
Ačiū.
Velnias.
Pone Mendesai. Čia Reimondas. Taip.
Gal žinote, kur mūsų tėvo asmeniniai daiktai
iš ligoninės?
Mes pasiteirausim. Ačiū.
- Ką sakė? - Nežino.
Sakė, paklaust...
Kad paklaustume Liucijos. Ji bus kapinėse.
- Gerai. Jos numerį turi? - Ką?
Paskambink jam ir paprašyk jos numerio.
- Kokia bitė tau įgėlė? - Skambink.
- Balso paštas. - Bliamba!
Šunsnuki tu.
Manai, juoksiesi iš manęs net iš pragaro?
Ką tu išmanai apie muziką?
Tau prireikė 80 metų,
kad sužinotum, jog ji padeda iškęsti skausmą.
Debile tu.
Nesityčiok iš manęs, Hari. Pasigailėsi.
Paskambink man.
Dieve.
Įsivaizduok, jei mūsų mamos būtų čia.
- Geriau nereikia. - Kodėl?
Jos susinervintų.
Tik ne maniškė.
Ne, kai ji jo atsikratė,
manau, visiems laikams, lyg iš odos išsinėrė.
Kiek jam visko buvo atleista. Gali įsivaizduoti?
Jo žmona ir meilužė tapo geriausiomis draugėmis.
Kažkoks Sumuštų žmonų klubas.
Na...
Jis buvo tiesiog vyras, Rėjau.
Žinoma, jis elgdavosi kaip kiaulė, nesivaldydavo, bet…
Jo gyvenimas irgi nebuvo lengvas.
Ne, jam pateisinimo nėr.
Žinai, reikia prisiimti atsakomybę už savo gyvenimą.
Jo gyvenimas, jo ir atsakomybė.
Taip, o mūsų gyvenimai - mūsų atsakomybė.
O Dieve. Kodėl tu jį nuolat teisini?
- Kokia dabar nauda iš kaltinimų? - Tiesiog pripažink faktus.
- Aš ir pripažįstu. - Nepripažįsti.
- Eik tu šikt. - Juk jis dulkino tavo žmoną.
- Ačiū, kad priminei, Rėjau. - Ką, buvai pamiršęs?
Apsišik! Sustok!
Eisiu pėsčiom ir vienas iškasiu jam duobę,
šūdo gabale tu.
Tavo pyktis, Rėjau. Aš negalėjau jo ištverti. Būčiau miręs.
Laba diena.
Aš - Siderdeilo kapinių darbuotojas.
- Užjaučiu dėl netekties. - Ačiū.
Aš nuėmiau žolės sluoksnį, kad paženklinčiau vietą.
Gerai. Ačiū.
Vėliau jums prireiks šito plokščio kastuvo.
O šis kaplys - kietesnėms vietoms, akmenims.
O kokio gylio turi būt duobė?
1,8 m.
Taip.
Būsiu netoliese, jei manęs prireiks.
Ačiū.
Kodėl nėra datų?
- Jis to pageidavo. - Ar paaiškino kodėl?
Ne.
Pradėkim.
Ponai. Pastorius Vestas.
Smagu pagaliau su jumis susipažinti,
nepaisant aplinkybių.
Reiškiu jums savo užuojautą.
Ačiū.
- Pone Kanfildai. - Pastoriau Vestai.
Haris dažnai jus minėdavo, pačiais nuostabiausiais žodžiais.
Taip.
Sekinantis darbas.
Ar pasakiau kažką juokingo?
„Nuostabiausiais žodžiais.“ „Sekinantis darbas.“
Kur prisigaudėte šito šūdo?
Mano žodžiai - šūdas?
Ar to moko dieviškumo mokykloj?
Kaip kalbėti kaip pranašui?
Aš atsiprašau už savo labai nelaimingą brolį, pastoriau.
Nieko tokio. Sunki diena visiems.
Kuriems galams jam iš viso prireikė pastoriaus?
Kiek pamenu, jis buvo žydas.
O prieš tai - budistas. Ir musulmonas.
Haris buvo nenuilstantis ieškotojas.
Jį apipjaustė 50-ies.
Liaukis.
Aš to nežinojau. Skaudėjo, neabejoju.
O datos? Kodėl nenurodytos datos?
Jis nebuvo tikras dėl savo gimimo datos.
Nenorėjo, kad paminklas meluotų, todėl nusprendė nerašyti datų.
Kam rūpi, klydo jis ar ne?
Kai kas rūpi mirštančiam žmogui.
Tai rūpėjo jam.
Laikykimės kaip įmanoma pasaulietiškiau, gerai, pastoriau?
Aš - krikščionių pastorius, Rėjau.
Ten - jie, mano meile.
Leiskit jums padėti.
Ačiū, pastoriau.
Labai ačiū.
Pone Kanfildai.
Panele Delgado.
Sveiki, vyručiai. Čia - mano sūnus Saimonas.
Reimondas ir Rėjus. Tavo broliai.
Malonu susipažinti.
Sveikas.
Labas.
Tenai.
Ačiū, pastoriau.
- Galiu tavęs paklausti? - Žinoma.
Gal žinai, kur tėvo daiktai iš ligoninės?
Namie. Ko konkrečiai ieškai?
Jo mobilaus telefono.
Haris jį paliko Saimonui. Taip.
Saimonai, ateik čia.
Parodyk savo broliui telefoną.
Čia yra muzikos?
Dar ne. Tik šiandien perkroviau.
Gudrutis.
- Vadinasi, jame neliko Hario įrašų? - Ne.
Gal išsaugojai kur?
Ne, o kam?
Ačiū.
Išgeriantis dvasininkas.
Nesmerk manęs, Rėjau.
Aš - toks pat žmogus kaip ir kiti, nuodėmingas.
Ar tai jus suvedė su Hariu?
Ne. Haris buvo atsisakęs alkoholio dar prieš mūsų pažintį.
Sakė, kad blaivumas jį atgaivino.
Jam buvo gerokai virš 60, kai jis padarė tą berniuką.
Gyvybės nesustabdysi.
Ne, to nemokė dieviškumo mokykloj.
- Turi šeimą, Rėjau? - Ne.
Nežinočiau, ką daryt su vaiku.
Ypač berniuku.
Manai, su mergaitėmis lengviau?
Aš turiu dukrą ir... anksti pražilau.
O kuo blogai būt berniuku?
Atstokit, pastoriau.
Noriu jūsų paklausti.
Tikrai manote, kad Haris tikėjo Dievą?
- Man tai nerūpi. - Liaukitės. Nemalkit šūdo.
Svarbiausia, jog mes visi priklausom kažkam didesniam už mus.
Begaliniam.
Tavo tėvas tai žinojo.
Ne.
Kad suvoktum tai, reikia kuklumo.
O mano tėvas neturėjo nė kruopelytės kuklumo.
Gal įgijo suvokęs, jog tuoj mirs.
Taip, gal pabaigoje ir paprasčiau.
Tada visi ereliai apsišika.
Ne, jis nebijojo.
Tik liūdėjo, jog baigėsi ši nuostabi kelionė.
Taip ir sakė: „Nuostabi kelionė.“
Pakalbėkim, Rėjau.
Apie ką?
Kurių galų?
Viskas po poros valandų vis tiek baigsis.
Ar tikrai?
O, taip.
Duokš man.
Tas berniūkštis mane nervina.
Čia nėra ryšio. Suprantama.
Kur tu dirbi?
Sinsinačio Vandens ir elektros departamente. Ne itin linksma.
Tau nepatinka?
Susirask kitą darbą.
Kad nežinau.
Gali turėti patikimą ir kartu įdomų darbą.
Rizika padeda jaustis gyvam.
Kartais pakanka tapti nors šiek tiek netvarkingu.
- Tikrai? - Taip.
Tu toks juokingas.
Keturias dienas per savaitę vairuoju „Uber“, o tris dirbu bare.
Vairuoti lengviau, o bare gaunu daugiau pinigų.
Abiejuose darbuose galiu stebėti žmonių gyvenimo cirką.
Kremas nuo saulės. Saulė - lėta žudikė.
Kaskit toliau.
Saimonai, liaukis! Nedaryk to čia!
Niekam nerūpi.
Neįtikėtina.
Liaukis.
Dabar mano eilė.
Abejoju, ar tai įmanoma. Noriu pasakyt, jog teisiškai man reiktų…
Liaukitės. Tai - jo prigimtinė teisė.
Taip, manyčiau, nieko tokio.
Pirmyn.
Pone Vestai?
- Pastorius Vestas. Taip? - Atleiskite, kad vėluojam.
- Buvo užlaikytas vienas mūsų skrydžių. - Jūs nevėluojate. Leonas?
- Leonas.
- Leonas, Vinsentas. - Taip.
Reimondas. Rėjus. Ten - Saimonas.
Užuojauta.
Užjaučiame.
Ačiū.
Haris su mūsų mama dirbo sargais bendruomenės centre
- Talahasyje, dešimtajame dešimtmetyje. - Talahasyje.
Saimonai.
Ateik susipažinti su savo broliais!
- Jau susipažinau. - Atėjo daugiau.
Pakviesk mane, kai visi jie susirinks.
Jie irgi turi kasti.
Pažvelk į Rėjų. Jis toks... Kaip sakoma?
Įsitempęs. Įsitempęs kaip styga.
Jūs abu tokie.
Tėvas nuolat iš mūsų tyčiodavosi.
Pavadino mus tokiais pačiais vardais.
Mūsų mamos mus vadino Reimondu ir Rėjumi, kad nesupainiotų,
bet jis vis tiek vadindavo mane Rėjumi, o jį Reimondu, kad sukeltų triukšmą.
Rėjų pagirdavo už mano veiksmus, arba mane bausdavo už jo.
Arba eidavo žiūrėti jo rungtynių, o į mano neidavo.
Man sekėsi sportas, o Rėjui ne.
Jis puikiai mokėsi, vien dešimtukais. Bet sportas jam nesisekė.
Tėvas susikivirčydavo su teisėjais arba kitų tėvais.
Mūsų mamos kraustėsi iš proto, o jam tai patiko.
Mėtydavo mus kaip biliardo kamuoliukus.
Rėjus reagavo skausmingiausiai.
Jis dabar negeria, bet buvo metas, kai jis buvo visiškai žlugęs.
Aš mėginau jam padėti,
bet jis manęs tiesiog neprisileisdavo.
Jis baisiai gėdijosi savęs. Užsidarė savyje.
Paskui jis rado moterį, kuri padėjo jam pasikeisti.
Bet ji mirė.
Nepasisekė.
Tai aš jį įkalbėjau šiandien čia atvažiuoti.
Čia jam viskas primena tai, ko labiausiai nekenčia.
Ačiū, kad atėjai.
Nenorėjau praleisti...
Taip. Kas norėtų?
Kas jie tokie?
Jie - irgi Hario sūnūs.
Taip. Tas vaikas - irgi.
- Tas berniukas? - Taip. Liucijos sūnus.
Tai bent. Šaunuolis Haris.
- Kiek iš viso turi brolių? - Neįsivaizduoju.
Juos sutikau tik šiandien.
Išskyrus Reimondą.
Jūs - artimi?
Mūsų motinos skirtingos.
Bet augome kartu. Buvome neišskiriami.
Paskui paskutinėse vidurinės klasėse nutolome vienas nuo kito.
Haris mus kartu žemindavo, pašiepdavo, tyčiodavosi,
todėl kai esam kartu, visa tai prisimenam.
Bet mes nuolat palaikėme ryšį.
Daugiau jo dėka, jis stengiasi.
Aš nerodau iniciatyvos, bet aš nesigailiu.
Kartais mąstau, kas, jei susitiktume tik dabar, ar draugautume?
Jam patinka kiti dalykai. Ritualai.
Ritualai ramina.
Taip. Frazę „užjaučiu dėl netekties“ girdėjau šiandien daug kartų.
Jau beveik tas pats kaip palinkėjimas geros dienos.
Arba „paduokite druską.“ Ar...
Mano žmona susirgo agresyvia vėžio forma,
todėl leidau jos tėvams, supranti,
pasirūpinti jos laidotuvėmis.
Aš tiesiog negalėjau.
Jie viską suorganizavo iki mažiausių smulkmenų.
Vietoj liūdesio buvo daug pompastikos ir iškilmingumo.
Tikiuosi, jiems nuo to buvo geriau. Man - ne.
Linksminu tave istorijomis apie kitas laidotuves.
Koks aš mandagus.
Manęs nereikia linksminti.
Mama! Pažvelk į juos! Akrobatai!
Dar! Parodykit dar!
Manau, pakaks, vyruti. Verčiau ateik į mūsų pasirodymą.
- Prašau. - Saimonai!
Liaukitės. Keli triukai nieko bloga nepadarys.
Tiesa, pastoriau? Saimono velionio tėvo garbei?
Manau, tikrai nepadarys, jei likusieji sutiks.
- Gerai. - Ačiū, brolau!
Nagi. Pasiruošęs?
Štai taip.
Bravo!
Štai taip. Įsitaisyk.
Štai.
Bravo!
Leidžiuosi.
Suoliukai. Štai taip.
- Saimonai, ateik. - Eikš.
Rankas aukštyn. Ranką čia. Lipk čia.
- Gerai? Aukštyn. - Puiku. Štai taip.
Puiku. Gražumėlis.
- Lipk jam ant pečių. Gerai. - Gerai.
Viską papuošiam šypsena.
Bravo. Kietai.
- Gražu. - Lipam žemyn.
Trys, du, vienas.
Geras.
- Bravo! - Štai taip.
Mi amor.
Ar nederėtų pakalbėti su tais vyrukai, artimiau susipažinti?
O kas toliau? Gimtadieniai, kalėdiniai atvirukai?
Man naujų žmonių nereikia.
Tu ir taip vos spėji suktis savo draugų
ir mylimųjų tarpe.
Atena mane paliko. Daugiau man nereikia.
Gal turit ko atsigerti?
- Taip. Bet skardinės šiltos. - Tiks.
- Ačiū.
- Kada grįžtat? - Šįvakar, autobusu.
Rytoj turim pasirodymą Šarlotėje.
Ar dažnai matėtės su tėvu?
Nė sykio.
Bet jis mus pakvietė šiandien.
O kiek jie laiko buvo kartu? Jis su jūsų mama?
Neilgai. Gal savaitę ar dvi.
Mes su Vinsentu - dizigotiniai dvyniai. Mūsų tikrasis tėvas - mūsų patėvis.
Jam bus įdomu apie visa tai išgirsti.
Jam bus linksma.
Tik nesupykite.
Jūs buvot artimi su juo, tiesa?
- Ačiū.
Taip.
Gerai, stokite, visus nufotografuosiu.
Prašau. Ateikit.
- Rėjau, ir tu. Prašau. - Ne...
Kira, pone Kanfildai.
Ateikite čia. Eikš, Rėjau.
Jūs irgi, dvyniai.
Kapinių darbuotojai, pone?
Prisijunkite. Jūs irgi. Puiku.
Šypsomės. Arčiau vienas kito.
Puiku. Dar vieną.
Ir paskutinį... puiku.
Labai dėkoju. Muchas gracias.
- Ačiū tau už kantrybę. - Nėr už ką.
Galėsi papasakoti anūkams.
Turi vaikų?
Ne. Nenorėjau.
Paprastai žmonės pasijunta nejaukiai,
sutikę suaugusią moterį, kuri neturi vaikų ir nenori,
lyg ji būtų kokia nelaiminga gamtos išdaiga.
Taip. Gyvenimą nugyventi galima įvairiai.
Perskaičiau tai „Laimės sausainėlyje“.
Kaip lengva. Ar jis iš viso ten guli?
Jūsų tėvas pabaigoje svėrė 56 kg.
Esu turėjęs sunkesnį šunį.
Pameni Vilsoną, Reimondai?
Mūsų miręs tėvas sveria mažiau už šunį.
Užsičiaupk, Rėjau, antraip nudėsiu tave.
Nešk ir tu, berniuk.
Pastoriau Vestai, noriu, kad Saimonas paskutinį sykį pamatytų savo tėvą.
Nemanau, kad verta.
Panele Delgado, atsisveikinti buvo galima, kai jis buvo pašarvotas.
Mano sūnus buvo mokykloje, negalėjo ateiti.
Jis turi teisę.
Panele Delgado, ponas Haris šioje pušinėje dėžėje buvo vežamas automobiliu
nuogas, be apsaugos.
Jis išbuvo karštyje tris valandas.
O greičiausiai gerokai pakratytas, kol buvo nešamas čionai.
Kūnas galėjo būt pažeistas.
Jis balzamuotas.
Aš tikrai to nerekomenduočiau.
Aš pažiūrėsiu pirma ir pasakysiu, ar viskas gerai.
Atleiskite, bet teisiškai jūs - ne giminaitė.
Gal galėtumei padaryti tai dėl savo brolio?
Reimondai?
Saimonai, sakyk, ar tu iš viso nori pamatyti kūną?
- Galiu. - Jis nenorėjo.
Pažiūrėkime pirmi.
Pone Kanfildai.
Gerai. Džonasai.
O Dieve.
Jis guli veidu žemyn.
Kodėl?
Jis to pats pageidavo, bet nenorėjo, kad apie tai kas žinotų.
Todėl ir nenorėjau atidarinėti karsto.
Jis primygtinai to reikalavo.
Ką tai reiškia, pastoriau Vestai?
Neturiu supratimo.
Kažkokia nevykusi pastanga susitaikyti su visata.
Paskutinis suvaidintas bandymas išpirkt kaltes, suprantat.
- Mes tave kiaurai matom, Hari! - Užsičiaupk, Rėjau.
- Liucija, tu apie tai žinojai? - Ne, kaip kvaila.
- Apverskime jį. - Negalima.
Jis negyvas. Apverskime.
Liucija, tegu berniukas pasižiūri, ir tęsime toliau, gerai?
Aš jo nematau.
Gerai.
Regis, jam nepatogu.
Gerai. Pakaks.
Jėzau, jis apgailėtinas.
Kažkuria prasme tai logiška.
Jis taip ir gyveno, veidu žemyn, kaip paskutinis nevykėlis.
- Nekalbėk apie jį taip. - Jis - nevykėlis.
- Viskas, ką jis liesdavo, virsdavo šūdu. - Nutilk, Rėjau!
Liaukis! Tu juk nekentei jo, Reimondai.
- Jis buvo to vertas. - Liaukitės!
- Ko reikia, kad tai pasakytum? - Nutilk!
Kodėl negali to pasakyti? Velniop jį!
- Nutilk, bliamba, Rėjau! - Šiknon mūsų tėvą!
- Jis dulkino tavo žmoną, Reimondai. - Rėjau, ne!
Tu manei, kad tas berniukas - tavo sūnus, o jis buvo jo.
- Kaip tu drįsti… - Stokit!
- Liaukis, Reimondai. - Liaukitės.
Reimondai. Paleisk jį.
Tėve mūsų, kuris esi danguje,
teesie šventas Tavo vardas.
Teateinie Tavo karalystė,
teesie Tavo valia, kaip Danguje, taip ir žemėje.
Kasdienės duonos duok mums šiandien ir atleisk mums mūsų kaltes,
kaip ir mes atleidžiam savo kaltininkams.
Ir neleisk mūsų gundyti, bet gelbėk mus nuo pikto.
Amen.
Haris prašė manęs paskatinti jus pasisakyti.
Tik, kaip sakė, nespaudžiant.
Rėjau?
Ne.
- Liucija? - Ne.
Reimondai?
Reimondai.
- Nebėk! - Reimondai. Viskas gerai. Aš jį atvesiu.
Reimondai. Liaukis.
Ką tu darai?
Reimondai!
- Pakalbėkim. - Dieve mano.
- Reimondai. - Ne!
Ne. Stok!
Privalom pranešti, Vestai. Policijai.
Ne. Bus daug triukšmo.
Būkim praktiški, drauge mano. Rezultatas vis tiek tas pats.
Rėjau.
Atsisveikink, Rėjau.
Tu to nepasigailėsi.
Po galais. Kas dabar?
Ilsėkis ramybėje, Hari.
Palik baimę, viltį, pyktį, paklydimus.
Pasiimk tik tylą.
Dangų, vėją. Aušrą po lietaus.
Visa kita pamiršk.
Miegok, Hari.
Pailsėk nuo savęs.
Sėkmės.
Tavo tėvas paliko tau laišką ir prašė perduoti šią akimirką.
Atleisk. Atsiprašau, supainiojau.
Ačiū.
Taigi, šie daiktai keliaus į labdarą.
Šie daiktai - į šiukšlyną.
Po to aš tau paklosiu lovą, ir tu miegosi kaip karalius.
Sveiki.
Vieną alaus.
Gerai. O jums, pone?
Man kavos ir vyšnių pyrago, šilto.
- Su ledais? - Taip.
O desertui?
Negeri?
Ne, aš - alkoholikas. Bet pakaks apie mane.
Dar tris metus vartojau heroiną. Nekas.
Mano brolis sakė, kad norėdamas išlikti švarus,
turėjo rast naujus malonumo šaltinius.
Nes narkotikai savotiškai teikė malonumą.
Taip. Tai tiesa.
Pačios pirmos minutės pavartojus
buvo nuostabiausios.
Žinai tą garsą, kai nagais braukiama per mokyklinę lentą?
Heroinas tą garsą nuima.
Tavo kūno skausmas, ūžesys galvoje, viskas nurimsta.
Vien tik tų nemalonių pojūčių numalšinimas - nepaprastas malonumas.
Todėl dabar malonumai - ramesni, supranti.
Maistas. Seksas. Neblogai. Humoras.
Visi tie normalūs dalykai, teikiantys malonumą visiems.
Muzika.
Jei ji nesukelia skausmo.
Niekas man neteikia daugiau laimės nei džiazas. Tai - narkotikas.
Klausymas labiau nei grojimas? Kapinėse neblogai grojai.
- Kaip baltaodžiui berniukui. - Tu - ne berniukas.
Žinai džiazą?
Ne. Bet man jis patinka.
Tėvas sakydavo,
kad džiazas - negrų genčių muzika, išpopuliarinta žydų, kurie iš to uždirbo.
- Haris taip sakė? - Taip, jis daug ką yra pasakęs.
„Darbu tau nederėtų mėgautis.
Jei turėtum nors kiek talento,
tai būtų parašyta ant tavo bukos baltaodžio kaktos.“
Žavu.
Jo pasakyti žodžiai slegia man krūtinę.
Toks įspūdis, jog jei gročiau, negalėčiau įkvėpti tarp taktų, nes lyg
nebūtų likę vietos džiaugsmui.
Dariau viską, kad ši našta manęs nesutraiškytų.
Kai grojau ten, kapinėse,
jaučiausi ne kaip grodamas su kitais muzikantais.
Tokiomis akimirkomis išlenda baimė visu bjaurumu.
Ko bijai?
Kad blogai grosiu.
Ačiū.
Dėkoju. Paimsiu.
Turi savo žmonos nuotrauką?
Taip.
Labai graži.
Taigi, kai baigsi valgyt, eisim tavęs svaiginti.
Nunešiau dėžę labdarai. Parodysi, kur išmest šiukšles?
Pirma vakarienė.
Aš verčiau baigčiau reikalus.
Keista buvo dienelė.
Nebūk grubus.
Ačiū.
Ku kū.
Tu jį mylėjai?
Jam buvo 67-eri.
O aš buvau nelaiminga santuokoje, liūdna.
Jis man skyrė daug dėmesio. Prajuokindavo mane.
Jis buvo blogas tėvas tau ir geras tėvas Saimonui.
Jis buvo blogas meilužis jūsų mamoms. Man jis buvo geras.
Jis mylėjo moteris, bet jų nesuprato.
Jis buvo rasistas, kuris visus mėgo.
Jis suvalgė 10 000 valgių
ir išmiegojo 10 000 naktų su savo sapnais ir košmarais.
Jis turėjo šimtą darbų ir nė cento kišenėje.
Jis norėjo suprasti pasaulį, gyvenimą, viską.
Bet nesuprato. Kas jį supras?
Jis buvo dulkė.
Ką tai reiškia?
Pirmyn.
Geriau, kai tikra.
Žinai? Aš gal pasivaikščiosiu.
Kur?
Nežinau. Tiesiog pasivaikščiosiu.
- Vienas? - Taip.
Tu bent jau pažįsti apylinkes?
Nieko man nenutiks.
Kas nutiko?
Nieko.
Tiesiog sunki diena ir aš pavargau.
- Pavargai? - Taip.
Nekvailiok. Tiesiog...
Kas, po galais, nutiko?
Ar aš ką pasakiau? Paaiškink man, ir aš nueisiu.
- Tu čia niekuo dėta. - Ką tokio padariau?
Nereikia manęs globoti, sesele Kira.
Kokia aš idiotė.
Žinai? Žmonės iškart parodo savo tikrą veidą.
Pirmas mano įspūdis buvo teisingas. Tu - šūdžius.
Tu teisi.
Ei! Šūdas!
Bliamba.
Sustok.
Šūdas!
Palauk.
Ar galim pakalbėti? Prašau.
Kira, duok man dvi sekundes, gerai?
Gali nuleisti langą, kad...
Ne, ei!
Prašau, tik dvi sekundes.
Aš...
- Ar viskas gerai? - Taip.
Tikrai?
Viskas gerai, ačiū.
Pažįsti jį?
Taip.
Simpatiškas.
Eik šikt.
Reimondai, gailiuosi, kad sukėliau tau tiek daug skausmo.
Aš pats skendėjau skausme, bet žinau, kad tai - ne pasiteisinimas.
Sunku būti tėvu, net blogu tėvu.
Rask būdą man atleisti.
Ir dar. Tavo brolis Rėjus - ne mano sūnus.
Jo motina jau laukėsi, kai susipažinom,
bet ji pati dar to nežinojo.
Mes neišsiskyrėm, nes aš ją mylėjau, kaip man atrodė.
Taigi, jis net nėra tavo tikras brolis, kaip suprantu.
Elkis su šia informacija kaip išmanai. Aš tavim pasitikiu.
Tavo tėvas Bendžaminas Ridas Haris III.
Rėjau, buvai itin talentingas vaikas. Neišmaniau, kaip su tavim elgtis.
Nuoširdžiai, Bendžaminas Ridas Haris III.
Ji pakvietė mane pabūti kelias dienas, ir aš sutikau.
Todėl pasiimk mašiną.
Pala, tikrai? Galiu ir autobusu parvažiuoti.
Imk. Savaitgalį pasiimsiu jį iš tavo namų.
Gerai.
Ar tu su Liucija...
Ką?
Pala, ką?
- O Dieve. - Liaukis, Rėjau.
Eina šikt.
Tu permiegojai su jo moterimi, brolau!
Kodėl tau būtina viską garsiai įvardinti?
Ar negali leisti tylai kalbėti?
O ar būtų tada linksma?
- Dabar jo sūnus gali būt tavo. - Jėzau! Bliamba.
Klausyk,
ačiū tau už tai, kad privertei mane atvažiuot į laidotuves.
Ką, ar dabar apsikabinsim?
- Eik šikt. - Eik šikt!
Mes jo iš tiesų nepažinojom, tiesa?
Pakalbėkim apie tai savaitgalį.
Gerai.
Išvertė Egidija Namavičė