Hvem er det?
-Raymond. -Raymond hvem?
Hvor mange Raymond-er kjenner du, Ray?
Faren vår er død.
-For egen hånd? -Nei, han var syk, for svarte!
Kan jeg få komme inn?
Legg fra deg pistolen, Ray. Jeg liker ikke pistoler.
Da burde du ikke banke på hos folk midt på natta.
Jeg prøvde å ringe, men telefonen din var død.
Jeg har ikke betalt regningene. Vil du ha noe å drikke?
Kaffe.
Når var jeg her sist? For tre år siden?
Etter Athenas operasjon.
Da er det fem.
Er det sant? Pokker.
Hvem ringte deg angående gammern? Hvem snakker fortsatt med ham?
Pastoren hans, West.
Har Harris en pastor? Kødder du med meg?
Hans siste ønske var at sønnene skulle gå i begravelsen.
Den er i morgen, Ray. Utenfor Richmond.
Du må ikke dra.
Han er død. Han får aldri vite det.
Du er en veldig hengiven mann.
Hva er planen din?
Jeg drar tidlig, før daggry, men jeg kan ikke dra alene.
Jeg har ikke førerkort, Ray. Jeg ble tatt for fyllekjøring.
Jeg hadde drukket to øl. Første gang jeg ble stoppet på 20 år.
Jeg måtte kjøre hit i kveld, men hvis jeg blir stoppet, er jeg i alvorlig trøbbel.
Kan ikke kona di kjøre deg?
Ekteskapet vårt har havarert.
Hun forlot meg i desember.
Ho, ho, ho.
Hvorfor sa du "for egen hånd"? Hvorfor skulle han begå selvmord?
Jeg trodde han kom til å gjøre det.
Han var en bitter jævel. Frustrert.
Alt han rørte, ble til dritt. Jeg trodde han ville gjøre ende på seg selv en dag.
Jeg fantaserte om det hele barndommen.
At han satte en pistol i munnen og skjøt seg i hodet.
Herregud.
Skal du virkelig dra? Etter de tingene han gjorde mot deg?
-Jobber du fortsatt på fabrikken? -Nei. Fikk sparken.
For hva?
Jeg vet ikke. En trette.
"Trette"? Elegant.
-Ville den andre fyren ha brukt det ordet? -Det er vanskelig å snakke uten tenner.
Hva gjaldt det?
-Ingenting. -Hva gjaldt det, Ray?
Han brukte N-ordet. Jeg ba ham om å la være. Det eskalerte.
-Hva jobber du som nå? -Byggearbeider. Nå og da.
Jeg skal jobbe to dager denne uka. Nok en god grunn til å droppe begravelsen.
Jeg så at en kvinne dro tidligere. Er hun en bra dame?
-Har du hatt noen spillejobber? -Nei, ikke på evigheter.
-Hvorfor ikke? Det låt bra. -Jeg spiller ikke mer.
-Jeg hørte deg da jeg banket på. -Nei.
Jeg har ingen trompeter. Solgte dem.
-Solgte du trompetene dine? -Det går bra.
Ingen jobb og ingen trompeter? Vanskelig situasjon.
Jeg har det bra. Fortsatt ren. Snart sju år.
-Det er flott. Jeg er stolt av deg. -Er det nå vi skal klemme?
-Klem denne. -Faen.
Han har andre koner.
-Du kan få dem til å dra. -Nei.
Husker du den serbiske dama? Branka.
Branka. Jøss, god hukommelse. Fy faen, hun var heit.
Vi har nok begge onanert til henne hundre ganger.
-Nei, jeg var opptatt med å ha sex. -For noe tøv.
-Hvordan fikk han seg slike kvinner? -Han kunne være morsom.
Teller det å gi oss juling med beltet? I så fall var han hysterisk morsom.
Ray.
Jeg vil være der. Ikke fordi han ba om det, men fordi jeg vil det.
Jeg vil vite hvordan det ser ut å gravlegge ham, hvordan det føles.
Men jeg frykter jeg vil bryte sammen.
Bli med meg.
Vent et øyeblikk.
Er det virkelig nødvendig?
Man vet aldri.
Nøkkelen… Ja.
Hvor er vi?
Vi har kjørt i halvannen time.
Jeg drømte at jeg var på naturhistorisk museum.
Det var et sånt utstillingsmonter. Husker du dem?
Nakne huleboere drepte en mann… Moren din pleide å ta oss med dit.
Nei, din mor. Moren min hatet det stedet. Hun sa det fikk henne til å grøsse.
Nei. Pleide ikke moren din… Kanskje du har rett. Uansett…
Jeg er på museet, og pappa, Harris, er en av de forhistoriske mennene.
Ja.
Så jeg prøver å knuse glasset, prøver å få ham ut.
Men jeg ser ned, og jeg er også naken, som de andre huleboerne.
Hva tror du det betyr?
At det må mer til enn et hull i bakken for å få gammern ut av hodet ditt.
Vanskelig å se for seg ham som liten gutt.
Faren hans var et monster mot ham. Vi gjentar.
-Vi må ikke det. -Men vi gjør det. Sånn er det.
Var du et monster mot din sønn?
Du… Jeg er lei for det.
Hallo? Pastor West? Hvordan går det med deg?
Ja, vi er på vei. Skal vi dra rett til deg, eller…
Greit. Du kan gi ham dette nummeret.
-Var det alt? -Jepp.
-Kul butikk. -Takk.
Er den din?
Ja, særlig. Syns du jeg ser ut som en sjef?
Ja, det gjør du.
-Jeg bestemte meg for å gjøre litt opprør. -Jaså?
Den er utrolig.
-Hva var det for noe der inne? -Ingenting.
-De bare kommer til deg. -Som fluer til dritt.
Pastor West ringte.
Hvor lenge har de kjent hverandre? Jeg mener, pappa døde nok alene.
Den fyren ville bare gjøre alt litt mindre desperat og deprimerende.
Og det er slik slutten ser ut når du har støtt bort alle.
Og nå har de innkalt oss for å fortelle skrøner.
Har du ingen gode minner om ham?
Jeg har noen. Jeg skulle ønske jeg ikke hadde det.
Hvorfor ikke?
Hallo? Raymond.
Dette er Mr. Canfield fra Remembrance begravelsesbyrå.
Å, ja. Hei.
-La meg først si at jeg føler med deg. -Takk skal du ha.
Jeg møtte faren din for noen år siden, da han kom for å ordne ting.
Veldig karismatisk. En følsom sjel.
Jeg kondolerer.
Hva ordnet han?
Han ville ha åpen kiste.
Da må han balsameres, og det må gjøres med en gang
hvis syningen skal være tidlig på ettermiddagen, som var det han ba om.
Ok.
Greia er at faren din har betalt for kisten og gravsteinen,
samt et depositum for balsameringen, men ikke det resterende beløpet.
-Jeg vet at det… -Hvor mye er det?
-Unnskyld? -Det er broren min, Ray. Her.
-Hyggelig å møte deg, sir. Jeg kondolerer. -Hvor mye er det?
Inkludert moms er det 475 dollar, og det inkluderer kosmetikk.
Snakker du om sminke?
Ja. Vi vil gjøre ham klar så opplevelsen blir så givende…
Det er en tåpelig utgift. Vi trenger ikke å se ham.
Unnskyld, jeg fikk ikke med meg det.
Vennligst gjør det. Vi gjør opp når vi kommer dit.
Mr. Mendez, din fars advokat, ringte for å høre hvordan det gikk.
-Jeg sender deg nummeret hans nå. -Ok, tusen takk.
Vi ses snart.
Harris' advokat?
Har du råd til å betale 500 dollar?
-Nei, men han begraves bare én gang. -Men jeg har ikke råd.
-Jeg betaler ikke. -Jeg gjør det, Ray. Er det greit?
Herregud.
Sett på høyttaler.
Max Mendez.
Ja. Mr. Mendez, jeg heter Raymond. Faren min var Ben Harris.
-Ja, jeg kondolerer. -Takk.
Faren din var en eksemplarisk og sjarmerende mann.
-Han vil bli savnet. Det er jeg sikker på. -Du ville snakke med oss?
Ja. Dessverre venter en annen klient på meg.
Kan dere stikke innom senere? Det er noen ting vi må gå gjennom.
-Er broren din Ray sammen med deg? -Ja.
-Bra. Klokka 11? -Det går bra.
Jeg sender deg adressen. Som faren din pleide å si, à bientôt.
À bientôt?
Han tvang oss til å ha fransktimer, og så ombestemte han seg.
Jeg likte de timene.
Takk.
Unnskyld.
-Jeg leter etter Mr. Canfield. -Hei. Det er meg. Er du Raymond Harris?
-Ja. -Hyggelig å møte deg.
-Dette er Ray. -Hei.
Rose, finn ut når Mr. Harris er klar.
Jeg kondolerer.
-Hadde dere en fin reise? -Ja, takk.
-Hvor er det dere bor? -Flere hundre kilometer unna.
-Du ligner på faren din. -Mr. Harris er klar om noen minutter.
Felix skal komme og finne dere.
Flott. I mellomtiden vil jeg vise dere kisten som faren deres valgte.
Vennligst følg meg.
Takk.
Vennligst vent her, så kommer jeg snart.
Er det sant?
-Tidenes gjerrigste mann. -Jeg tror ikke det handlet om prisen.
Jeg tilbydde ham rabatt på andre kister, men han insisterte.
Han sa at det beste ved å være jøde er hvor ydmyk kisten er.
Det leder meg til spørsmålet mitt.
Han hadde et nært forhold til pastor West, men kanskje dere også vil ha en rabbiner?
-Det er ikke nødvendig. -Faren vår var ikke jøde.
-Han konverterte i en halvtime… -Ja.
…og var fortsatt ulykkelig. Ingen rabbiner. Takk.
Mr. Harris er klar.
Jeg kondolerer.
Jeg jobbet litt med ham. Han var ganske avmagret.
Ja. Vel, takk.
-Hvordan døde han? -Dere må snakke med legen hans om det,
men jeg mener det sto hjerteinfarkt og lungekreft på dødsattesten.
Faren deres ønsket å bli begravet naken i kisten.
Jeg foreslår en skjorte til syningen, hvis dere kan skaffe en.
Forventer dere at mange vil komme?
Jeg tror ikke det.
Dere skal få være alene med ham.
Når møtte du ham sist?
På et av bryllupene dine.
Han kom bare da jeg giftet meg med Marsha.
Ja. Han kalte svogeren din åndssvak. Svigerfaren din holdt på å slå ham ned.
-Bryllupsfesten holdt på å gå til helvete. -Nei. Ikke skriv om historien, Ray.
Var han alltid så liten? Hva var det tøvet om å bli begravet naken?
Han var alltid en ekshibisjonist.
Han har fortsatt større pikk enn oss.
Det var rart å se ham ligge der slik.
Han er virkelig borte nå. Jeg føler det.
Det føles godt. Å gi slipp på det.
Tilgivelse er bra.
Kom inn. Kom inn, menn.
Så hyggelig å endelig møte dere. Å gi navnene ansikt.
-Takk for at du møter oss. -Selvfølgelig. Sett dere. Kaffe? Vann?
-Nei, det går bra. -Nei takk.
Jeg har utallige ganger hørt ham si: "Sønnene mine, barna mine, guttene mine."
-Hvor lenge kjente du faren vår? -Rundt sju år.
Jeg representerte en mann som saksøkte ham for ærekrenkelse.
Og klienten min vant.
Faren deres ble så imponert at han engasjerte meg til å saksøke byen Bon Air.
-For hva? -Julekranser på rådhuset.
Han sa det brøt med skillet mellom kirke og stat.
-Hvordan hadde han råd til deg? -Jeg jobbet gratis for ham.
Faren deres var en flott samtalepartner. En intens debattant.
Ikke nødvendigvis sofistikert, men utrettelig.
Jeg ville betalt ham for å høre ham klage over verden.
Ok. Deres fars siste vilje.
Hele formuen hans, det er rundt 5200 dollar på en konto,
skal deles likt mellom sønnene som går i begravelsen.
Det høres ikke ut som så mye, men det kan dekke begravelsesutgiftene.
Reiseutgiftene, kanskje.
Eller dere kan arrangere minnestund for de oppmøtte etterpå.
Opp til dere.
Han etterlot også noen personlige gjenstander til dere i sitt hjem.
Her er adressen hans. Ms. Delgado vil være der i hele dag.
-Ms. Delgado? -Ja, sir.
Til slutt ønsket faren deres også at dere skulle grave graven hans.
Hva?
At sønnene hans skulle grave graven hans selv, uten maskiner.
Spader går bra, selvfølgelig.
Så skal dere senke kisten ned i jorden og dekke til graven igjen.
-For en drittsekk. -Nei, Ray.
-Ikke tale om. -Nei. Er det tillatt?
De må ta hensyn til alle trosretninger.
Faren deres sa at hans tonganske røtter krevde det.
Våre tonganske røtter.
-Ja. -Her er tillatelsen.
Fortell gravferdskonsulenten hvem dere er, så dere kan grave.
Pass på å ta med gyldig førerkort.
Hei. Vi er Harris' sønner.
Jeg kondolerer.
Takk.
Hva var det?
-Hva? -Det du gjorde.
Ingenting.
Det så ut som noe. Hva er det for?
-Det er bare en uvane. -Får det deg til å føle deg bedre?
Det går bra. Du er trygg her.
Deres fars rom er det siste rommet i andre etasje. Jeg lager mat.
-Lucia. -Jeg heter Raymond.
-Dette er… -Raymond og Ray.
Du er trygg her.
Hva er det?
Hans lille alter til seg selv.
Hei, se på dette.
-Hvem faen er de to? -Jeg vet ikke.
Er dere sultne?
-Å, nei. Det går bra, takk. -Ellers takk.
Jeg henter eskene deres.
Se. Mødrene. Så vakre.
Før han sugde hjerteblodet ut av dem. Faen.
-Det er akkurat som julaften. -Bortsett fra at vi ikke er barn.
Er vi ikke det?
Vi er to voksne menn hvis liv gikk galt.
-Ikke si det. -Det er sant.
Du gjør meg forbanna.
-Ptro, hesten. -Faen ta deg, Ray.
-Ikke si at livet mitt gikk galt! -Faen meg på tide at du er sint!
Å, n… Takk.
Takk.
Ser godt ut.
-Dette er nydelig. -Jeg vet det.
-Hvor lenge har du jobbet her? -Det er mitt hus.
Du har innredet det flott.
Veldig frisinnet, men likevel fornuftig.
Takk.
Var Harris leieboeren din?
Nei. Eksmannen min og jeg drev en bilvask. Harris kom for å kjøpe sigaretter.
Han var eldre, men han var vennlig og en god lytter.
Vi var elskere en stund. Så forble vi venner.
Da han ble syk i fjor, lot jeg ham flytte inn.
Han så stadig vekk på bildet av dere ved innsjøen.
Jeg sa til ham: "Hvorfor ringer du ikke guttene? De kan besøke deg."
Han sa nei. Han sa: "Guttene og mennene er ikke det samme."
Er den en av dine?
Ja.
Han tok den fra meg etter en av våre store krangler det siste skoleåret.
Han sa at han pantsatte den.
Jeg må ha gjennomtrålet alle pantelånerforretninger i USA.
Han var alltid en drittsekk mot meg, men det var begynnelsen på slutten.
Hva handlet krangelen om?
Jeg aner ikke.
Han fikk den vasket og reparert for noen uker siden.
-Ante ikke at du syns livet mitt er dritt. -Det var ikke det jeg sa.
-Du sa at livet mitt gikk galt. -Jeg…
-Da kaller du det en fiasko. -Nei, jeg…
-Jeg liker ting slik jeg liker dem. Rolig. -Jeg…
Kanskje det gjør meg kjedelig eller lat. Det kostet meg ekteskapene mine, vet jeg.
Olive sa jeg var mer interessert i klimaanlegg enn i henne.
Første gang Marsha så meg stryke en perfekt skjorte,
gråt hun fordi hun trodde jeg var homofil.
Jeg liker fred og ro.
Betyr det at livet mitt gikk galt, så gikk det galt.
Jeg sover på mitt grønne øre.
Vi kommer fra kaos.
BENJAMIN REED HARRIS III FOR ALLTID I VÅRE HJERTER
-Jeg håper alt er tilfredsstillende. -Ja, det er greit. Takk. Det ser fint ut.
Vi må bevege oss til gravlunden om rundt halvannen time
for å kunne begrave ham ved solnedgang, slik han ønsket, iberegnet gravingen.
Snakket Mr. Mendez med dere begge om deres fars ønske?
-Han gjorde det. -Jeg tror det går bra.
Herlig.
-Unnskyld. -Beklager.
Bonnie. Michael.
Hvem er Michael?
Det er ofte ukomfortabelt for sørgende å komme først og finne et tomt rom.
Den avdøde helt alene.
Så noen ganger har vi noen folk som bare er til stede.
Det koster ikke familien noe.
Når rommet sakte begynner å fylles, går de diskré ut.
-Flott. -Jepp.
Du må skrive under på noen dokumenter på kontoret mitt.
Jeg trenger førerkortet ditt.
Prøv å la være å knulle begravelsesbyråets resepsjonist i vår egen fars syning.
Ok, jeg skal prøve.
Du er iskald, pappa.
Greit, takk. Dere kan gå. Takk. Husj.
Dessverre kan jeg ikke bli værende.
-Det går bra. Tusen takk for at du kom. -Jeg er glad for å være her.
Det hørtes ikke riktig ut.
Se på deg. Du har et godt smil. Det er åpent. Det lyver ikke.
Er du gift? Barn?
Jeg er separert. Skilt to ganger før det.
Jøss.
Og? Hvor mange barn?
Jeg har en sønn.
Han tjenestegjør i hæren, og…
-Vil du ikke snakke om ham? -Jo, det går bra…
Hvor lenge er dere i byen?
Trenger dere et sted å sove, er rommet hans ledig.
Takk, men jeg tror ikke jeg kan sove på det rommet.
Hvorfor ikke? Sykehussenga er borte,
og alle tingene skal enten til Frelsesarmeen eller i søpla.
-Var det det han ønsket? -Ja.
Han etterlot noe til alle, og det var det. Resten må vekk.
Hvis dere vil ha noe, som, jeg vet ikke,
bilder av dere eller av mødrene deres, så er det greit for meg.
Hei.
-Vi ses senere. -Ja, ok.
-Kjenner jeg deg? -Jeg tror ikke det.
-Er du sikker? -Ja.
Så hvorfor så du på meg slik da jeg gikk forbi?
Hvordan da?
-Tror du jeg nyter det? -Nei, jeg…
Jeg prøver bare å skjønne tankegangen din.
Vent. Du minnet meg om noen.
Syns du jeg burde føle meg smigret?
Beklager at jeg stirret på deg der ute. Det var simpelt gjort av meg.
Ja, simpelt og ekkelt.
Vel, jeg skal prøve å slutte å oppføre meg som en drittsekk.
-Ok.
Jeg heter Ray. Det er faren min, Harris.
Kiera. Jeg var en av sykepleierne hans på St. Anne's.
Jeg kondolerer.
-Drar du i alle pasientenes begravelser? -Nei.
Han ba meg om det.
Han sa det var trøstende å vite at jeg ville være her, og jeg gjør det med glede.
Noe ved faren din fanget meg.
En veldig gammel sjel. Hjemsøkt.
Hvordan var han som far?
Forferdelig.
Det hadde jeg ikke gjettet.
På den annen side var det bare Lucia som stilte opp mot slutten.
Så det forklarer det.
-Skal dere ha begravelse? -Ja.
Vi skal grave graven selv, broren min og jeg. Hans siste ønske.
-Hvorfor ville han det? -Din teori er like god som min.
-Hva er din? -At han prøver å kødde med oss.
Benytte sin makt over oss så lenge som mulig.
Dere kan jo nekte.
Ja. Vi gjorde ikke det.
Da funket det.
Han var klar for å dø. Takket til og med nei til smertestillende.
Han ville dø med alle sansene intakt.
Jeg tror musikk hjalp ham med å komme seg gjennom mye av det.
Han tok på seg øretelefonene, koblet dem til mobilen, lukket øynene
og red av smerten.
Jeg spurte ham: "Hva slags musikk er det?" Han sa: "Det er en hemmelighet."
Men om kvelden, når jeg sjekket hvordan det gikk med ham,
kunne jeg høre at det var den samme sangen om og om igjen.
Han sovnet mens han hørte på den, når han kunne det.
Hvilken sang?
Jeg vet ikke. Instrumentalmusikk. Minnet om blues, kanskje.
-Jeg får komme meg av gårde. -Skal du være på gravlunden senere?
Nei, jeg hadde ikke tenkt til det.
Akkurat.
-Tror ikke jeg kan det. -Selvfølgelig ikke.
Hyggelig å møte deg.
Hei, du må ringe han Mendez, advokaten. Jeg vil finne pappas personlige eiendeler.
Alt han etterlot på sykehuset.
-Hvorfor det? -Jeg vil ha mobilen hans.
-Du vil ikke kunne bruke den om… -Det går bra. Bare ring ham.
Takk.
Faen.
Mr. Mendez. Dette er Raymond. Ja.
Vet du hva som skjedde med pappas personlige eiendeler på sykehuset?
Ok, da prøver vi det. Takk.
-Hva sa han? -Han aner ikke. Han sa vi skulle…
Vi skulle spørre Lucia på gravlunden.
-Fikk du nummeret hennes? -Hva?
Ring og be om nummeret hennes.
-Hva er det med deg? -Gjør det.
-Telefonsvarer. -Faen!
Din jævla drittsekk.
Tror du at du kan le av meg fra helvete? Hva faen vet du om musikk?
Det tok deg 80 år å oppdage at den kan hjelpe deg gjennom smerten. Din idiot.
Ikke kødd med meg, Harris. Du vil angre på det.
Ring meg.
Gud.
Se for deg om mødrene var her nå.
-Helst ikke. -Hvorfor ikke?
-De ville blitt opprørt. -Ikke moren min.
Nei, da hun ble av med ham, tror jeg hun ble av med ham for godt.
All dritten han slapp unna med. Kan du se det for deg?
Hans kone og elsker ble venner for livet. Som de mishandlede koners klubb.
Vel…
Han var bare en fyr, Ray.
Jeg vet at han kunne være en drittsekk, og at han kunne miste kontrollen, men…
Vel, fæle ting skjedde med ham også.
Det er ingen unnskyldning. Han skulle tatt ansvar for sitt eget liv.
-Hans liv, hans ansvar. -Ja, som våre liv er vårt ansvar.
Hvorfor nekter du å gi ham skylden?
-Hva vil det hjelpe nå? -Innse sannheten.
-Jeg gjør det. Dra til helvete. -Han pulte kona di.
-Takk for påminnelsen, Ray! -Glemte du det?
Faen ta deg! Kjør til siden!
Jeg går resten av veien og graver det jævla hullet selv, din drittsekk!
Sinnet ditt, Ray. Jeg kunne ikke ha båret det. Det ville ha knust meg.
God ettermiddag. Jeg jobber for Cederdale gravlund.
-Jeg kondolerer. -Takk.
Jeg fjernet gresset så dere ser hvor dere skal grave.
Ok. Takk.
Det flate bladet vil hjelpe dere senere. Hakken er for hardere områder og steiner.
Hvor dypt?
1,8 meter.
Akkurat.
-Jeg er her om dere trenger meg. -Takk.
Hvorfor ingen datoer?
-Han ba om det. -Sa han hvorfor?
Nei.
Sett i gang.
Mine herrer. Pastor West. Så flott å endelig møte dere.
Til tross for omstendighetene. Kondolerer.
Takk.
-Mr. Canfield. -Pastor West.
Harris snakket om dere mange ganger, alltid i glødende ordelag.
Ja.
Tungt kroppsarbeid.
Sa jeg noe morsomt?
"Glødende ordelag." "Tungt kroppsarbeid." Hvor får du den dritten fra?
-Er ordene mine dritt? -Lærer man det på presteskolen?
-Hvordan man snakker som en profet? -Beklager min ulykkelige bror, pastor.
Det går bra. En vanskelig dag for alle.
Hvorfor trenger han pastor? Sist jeg sjekket, var han jøde.
-Før det var han buddhist. Muslim. -Harris var en hvileløs søker.
-Han ble omskåret da han var 50. -Det holder.
Det visste jeg ikke. Smertefullt, vil jeg tro.
Hva med datoene? Hvorfor er det ingen datoer?
Han var usikker på når han ble født og ville ikke at det skulle stå noe feil.
Hvem bryr seg om det er feil?
Få ting betyr noe for en døende mann. Dette betydde noe for ham.
-Hold det så verdslig som mulig. -Jeg er en kristen pastor, Ray.
Det er dem, kjære.
-La meg hjelpe deg. -Takk, pastor.
Tusen takk.
Mr. Canfield.
Ms. Delgado.
Hei, dere. Dette er sønnen min, Simon.
-Raymond og Ray. Brødrene dine. -Hyggelig å møte dere.
Hallo.
Hei.
Der borte.
Takk, pastor.
-Kan jeg spørre deg om noe? -Ja.
Vet du hvor pappas ting fra sykehuset er?
-Hjemme. Hva er du leter etter? -Mobilen hans.
Harris etterlot den til Simon. Simon, kom hit.
Vis broren din mobilen.
Har du noe musikk på den?
-Ikke ennå. Jeg tilbakestilte den i dag. -Han er god på teknologi.
-Så du har ikke musikken til Harris? -Nei.
-Lagde du en sikkerhetskopi? -Nei, hvorfor skulle jeg det?
Takk.
En whiskyprest.
Ikke døm meg, Ray. Jeg er en fyr, som alle andre. En koloss på leirføtter.
Sånn du og Harris fant hverandre?
Nei. Harris sluttet å drikke før jeg møtte ham.
Å være edru ga ham nytt liv. Han var sent i 60-årene da han fikk den gutten.
Livet er ustoppelig.
Og nei, det er ikke fra presteskolen.
-Har du familie, Ray? -Vet ikke hva man skal gjøre med en unge.
-Spesielt en gutt. -Er ei jente lettere?
For jeg har ei jente, og… jeg har mistet flere år av livet mitt.
-Hva er det med en gutt? -Gi deg, pastor.
Men jeg har et spørsmål til deg. Tror du virkelig at Harris trodde på Gud?
-Jeg bryr meg ikke. -Du kødder med meg.
Det viktigste er at vi alle hører til noe større enn oss.
En uendelighet.
-Faren din visste det. -Nei.
Det er en ydmyk tanke,
og faren min fantes ikke ydmyk.
Kanskje han ble det da han innså at enden var nær.
Kanskje det er lettere mot slutten. Det er da alle mobberne bæsjer på seg.
Nei, han var aldri redd. Bare trist over at den flotte turen var over.
Det var det han kalte det. "Den flotte turen."
Snakk med meg, Ray.
Om hva da?
Hvorfor det?
Alt vil være over om et par timer.
Er du sikker på det?
Å ja.
Jeg gjør det.
Den gutten plager meg.
Ingen dekning her. Det gir mening.
Hvor jobber du?
Vassdrags- og energidepartementet i Cincinnati. Det er ikke så spennende.
Liker du ikke jobben? Finn noe annet.
Jeg vet ikke.
Du kan ha stabilitet med en spennende jobb.
Risiko får deg til å føle deg levende.
Noen ganger kan det være bra å være litt slurvete.
-Kan det det? -Ja.
Du er så morsom.
Jeg kjører Uber fire dager i uka, og jeg er bartender tre netter.
Kjøringen er lettere, men jeg tjener mer i baren.
I begge jobbene sitter jeg på første rad i menneskehetens sirkus.
Solkrem. Solen er en stille morder.
Fortsett.
Simon, vær så snill! Ikke gjør det her!
-Ingen bryr seg. -Utrolig.
Slutt.
Det er min tur.
Jeg vet ikke om det er mulig. Juridisk sett må jeg…
-Kom igjen. Det er hans fødselsrett. -Jeg tror det går bra. Kom.
Mr. West?
-Pastor West. Ja? -Beklager at vi er sene.
-Et av flyene var forsinket. -Dere er ikke sene. Leon?
-Leon.
-Leon, Vincent. -Ja.
Raymond. Ray. Det er Simon der borte.
-Kondolerer. -Vi føler med dere.
Takk.
Harris og moren vår jobbet for et samfunnshus i Tallahassee på 90-tallet.
Simon.
Kom og møt brødrene dine!
-Jeg har møtt dem alt. -Det er flere.
Si ifra når alle er her.
De må også grave.
Se på Ray. Han har så… Hva er det man kaller det?
Høye skuldre? Det gjelder dere begge.
Gammern køddet alltid med oss.
Ga oss samme navn.
Mødrene våre kalte oss Raymond og Ray for å unngå forvirring,
men han kalte meg Ray og ham Raymond og skapte kaos.
Ray ble belønnet for det jeg gjorde, eller jeg ble straffet for det han gjorde.
Eller han dro på hans kamp i stedet for min.
Jeg var god i sport, men Ray sugde.
Han var en fantastisk elev. Bare A-er. Men han sugde i sport.
Gammern begynte å krangle med dommerne eller de andre fedrene.
Gjorde mødrene våre gale, men han elsket det.
Fikk oss til å sprette rundt som i et flipperspill.
Ray tok det tyngst.
Han er en tidligere rusmisbruker, og på sitt verste var han ute å kjøre.
Jeg prøvde å kontakte ham for å hjelpe, men jeg fikk ikke komme i nærheten av ham.
Han var så flau over tilstanden sin. Han forsvant.
Så fant han en kvinne som hjalp ham med å få orden på livet.
Og så døde hun.
Jeg mener, fy faen.
Jeg fikk ham til å bli med meg hit i dag. Dette er episenteret for alt han hater.
Takk for at du kom.
-Jeg ville ikke gå glipp av… -Hvem vil vel det?
Hvem er de?
De er også Harris' sønner. Ja. Til og med ungen.
-Den lille fyren? -Ja. Lucias.
Jøss. Bra, Harris.
-Hvor mange brødre er det? -Jeg aner ikke. Jeg møtte dem i dag.
Bortsett fra Raymond.
-Har dere et nært forhold? -Vi er halvbrødre.
I oppveksten var vi helt uatskillelige.
Så drev vi fra hverandre i løpet av videregående.
Når man har blitt ydmyket sammen, fornedret og rakket ned på, som av Harris,
blir man minnet på det bare av å være i nærheten av hverandre.
Men vi har holdt kontakten opp gjennom årene. Han er flink til det.
Jeg er alltid motvillig, men jeg angrer aldri på det.
Hvis vi hadde møtt hverandre i dag, lurer jeg på om vi ville vært venner.
Han liker ting som dette. Ritualer.
Ritualer gir trøst.
Ja. Jeg mener: "Jeg kondolerer." Jeg har hørt det mange ganger i dag.
Begynner å høres ut som "ha en fin dag". Eller "gi meg saltet".
Jeg bare… Kona mi hadde en aggressiv kreftsykdom,
så jeg lot foreldrene hennes stå for hele begravelsen.
Jeg taklet det bare ikke.
De organiserte og koreograferte alt.
Så mye pomp og prakt og høytidelighet som erstatning for sorgen.
Jeg håper det hjalp dem. Jeg brøt sammen.
Jeg underholder deg med historier om andre begravelser.
-Sofistikert. -Jeg trenger ikke å bli underholdt.
Mamma! Se på dem! De er akrobater!
-Hepp! -Hei!
Gjør noe mer!
Jeg tror det holder, lille mann. Kom og se oss en gang.
-Vær så snill? -Simon!
Det er ikke noe galt med noen triks.
Ikke sant, pastor? Til ære for Simons avdøde far.
Det er greit, hvis alle er enige.
-Ok. -Takk, bror!
Kom igjen. Klar? Hepp!
Kom igjen. Hepp!
Bravo!
Sånn. Kom deg på plass.
Sånn.
Bravo!
Kommer ned.
Benkene. Kom igjen. Og…
-Simon, kom hit. -Kom hit.
Hånden her oppe. Gå opp.
-Ok? Gå opp. -Veldig bra. Sånn, ja.
Bra. Pent og rolig.
-Gå opp på skulderen hans. -Bra.
Stil med et smil. Hepp!
-Hei. -Ja!
-Bravo. Solid. -Hei.
-Bra. -Kom ned.
Tre, to, én. Gå.
Jøss.
-Bravo! -Der er han.
Mi amor.
Burde vi ikke snakke med dem? Bli kjent med dem?
Og så, da? Bursdagsselskap, julekort? Jeg trenger ikke noen nye folk.
Nei, du er så opptatt med alle dine venner og kjære rundt deg.
Athena døde. Resten er mitt valg.
Har dere noe å drikke?
-Ja. De er varme. -Det går bra.
-Takk.
-Når drar dere tilbake? -I kveld. Med buss.
Vi skal opptre i Charlotte i morgen.
-Møtte dere gammern ofte? -Vi møtte ham aldri.
Men han ville ha oss her.
Hvor lenge var han sammen med moren deres?
Ikke lenge. En uke eller to.
Vincent og jeg er toeggede tvillinger. Stefaren vår er vår virkelige far.
-Han vil ønske å høre om dette. -Han vil synes det er komisk.
Ikke vondt ment.
Dere hadde vel et nært forhold?
-Takk. -Skål.
Ja.
Ok, la meg ta bilde av alle sammen.
Vær så snill. Gå.
-Ray, du også. Vær så snill. -Nei, jeg…
Kiera, Mr. Canfield.
Kom hit. Kom igjen, Ray.
Dere også, tvillinger.
Gravmann. Sir?
Bli med. Du også. Perfekt.
Smil. Klem dere sammen.
Perfekt. Et til.
Et siste et, og… bra.
Tusen takk. Muchas gracias.
-Takk for at du tolererte det. -Det går bra.
Det er noe du kan fortelle barnebarna om.
Har du barn?
Nei. Ville aldri ha det.
Folk syns som regel det er rart å møte en voksen kvinne som ikke vil ha barn,
som om hun er et ulykkelig misfoster.
Det finnes mange måter å leve et liv på.
Jeg leste det i en lykkekake.
Den er lett. Er han engang i den?
Faren deres veide bare 57 kilo.
Jeg hadde en hund som veide mer enn det. Husker du Wilson, Raymond?
-Vår døde far veier mindre enn en hund. -Hold kjeft, Ray, ellers dreper jeg deg.
Gjør din del av jobben, gutt.
Pastor West, jeg vil at Simon skal se faren sin en siste gang.
-Jeg tror ikke det er en god idé. -Ms. Delgado, syningen er over.
Sønnen min var på skolen og kunne ikke komme. Han har rett til det.
Miss Delgado, Mr. Harris har blitt kjørt i denne furukassen,
naken og ubeskyttet. Han har vært i varmen i tre timer.
Og han ble båret hit, og ble kanskje forslått på veien.
-Det går ut over liket. -Han er balsamert.
Jeg anbefaler det likevel ikke. Jeg insisterer, faktisk.
Jeg tar en titt og ser om han er ok.
Juridisk sett er du ikke nærmeste pårørende.
Kan dere gjøre dette for broren deres?
-Jeg… -Raymond?
Simon, vil du se liket?
-Ok. -Han ønsket ikke dette.
La oss ta en titt først.
Mr. Canfield.
Ok. Jonas.
Herregud.
Han ligger på magen. Hvorfor ligger han på magen?
Det var det han ba om, men ingen skulle vite det.
Derfor ville jeg ikke åpne kisten. Han var fast bestemt på dette.
-Hva betyr det, pastor West? -Jeg aner ikke.
Et tåpelig forsøk på å skvære opp med universet.
Et siste falskt forsøk på forsoning.
-Vi gjennomskuer deg! -Hold kjeft, Ray.
-Lucia, visste du om dette? -Nei, det er tåpelig.
-Vi snur ham rundt. -Vi kan ikke gjøre det.
Han er død. Snu ham.
Lucia. La gutten ta en titt, og så fortsetter vi, ok?
Jeg ser ham ikke ordentlig.
Ok.
Nei…
-Han ser ukomfortabel ut. -Ok. Det holder.
Herregud, han er patetisk.
Det gir på en måte mening.
Han levde hele livet sitt på magen som en taper.
-Ikke snakk om ham slik. -Han er en taper.
-Alt han rørte, ble til dritt. -Hold kjeft, Ray!
Kom igjen! Du hatet ham, Raymond.
-Han fortjente det. -Slutt!
-Hvorfor kan du ikke si det? Faen ta ham! -Hold kjeft!
-Hold kjeft, Ray! -Faen ta faren vår!
-Han pulte kona di, Raymond. -Ray, nei!
Gutten du trodde var din sønn, var hans sønn.
-Hva får det deg til… -Stopp!
-Kom igjen, Raymond. -Hei, kom igjen.
Raymond. Slipp ham.
Vår far i himmelen! La navnet ditt helliges.
La riket ditt komme. La viljen din skje på jorden slik som i himmelen.
Gi oss i dag vårt daglige brød, og tilgi oss vår skyld,
slik vi også tilgir våre skyldnere.
Og la oss ikke komme i fristelse, men frels oss fra det onde. Amen.
Harris ønsket at jeg skulle oppmuntre alle som ønsket å si noe.
"Ikke noe press", sa han.
Ray?
Nei.
-Lucia? -Nei.
Raymond?
Raymond.
-Bli! -Raymond. Jeg henter ham.
Raymond. Kom igjen.
Hva gjør du?
Raymond!
Raymond.
-La oss snakke. -Herregud.
-Raymond. -Nei!
Nei. Stopp!
Vi må anmelde dette, West. Til politiet.
Nei. Det blir en stor sak.
Vær praktisk, min venn. Utfallet er det samme.
Ray.
Ta farvel, Ray.
Du vil aldri angre på det.
Faen. Hva nå?
Hvil i fred, Harris.
Etterlat frykt, håp, sinne, spilt melk.
Ta kun med deg stillhet. Himmel, vind. Soloppgangen etter regnet.
Glem resten.
Sov, Harris.
Få hvile fra deg selv.
Ta vare på deg selv.
Faren din etterlot et brev til deg som skulle leveres nå.
Unnskyld. Det er feil brev.
Takk.
Ok, disse greiene skal ut i skuret og bli gitt bort til veldedighet.
De andre greiene skal kastes.
Så skal jeg re opp en seng til deg, og du vil sove som en konge.
Hei, folkens.
Jeg tar en Corona.
Ok. Og til deg, sir?
Jeg tar en kaffe, svart, og en kirsebærpai, varm.
-Vil du ha iskrem til? -Ja.
Og til dessert?
Drikker du ikke?
Nei, jeg er rusmisbruker. Men nok om meg.
Jeg var heroinmisbruker i tre år. Det var ikke pent.
Broren min sa at for å holde seg nykter måtte han finne nye gledeskilder.
-Rusmidlene, på godt og vondt, var glede. -Ja, det er sant.
Jeg mener, når man først får rusmiddelet i kroppen…
Ingenting kan måle seg med det. Du vet lyden av negler som skraper på en tavle?
Heroin er at den lyden stopper.
Det er at all smerten i kroppen, de tunge tankene, forsvinner.
Det døyver alle følelsene. Det er gleden.
Så nå er glede mer dempet.
Man har mat. Sex. Ikke så verst. Humor.
Du vet, de vanlige tingene som gir folk glede.
Musikk.
Når det ikke gir meg smerte.
Ingenting gjør meg lykkeligere enn å høre på jazz. Det er et rusmiddel.
Høre på mer enn å spille? Du hørtes ganske bra ut i sted.
-Til å være en hvit gutt. -Du er ikke en gutt.
-Har du peiling på jazz? -Nei. Men jeg liker det.
Faren min pleide å si
at jazz bare var negermusikk markedsført av jødene for å tjene penger.
-Sa Harris det? -Ja, han har mange vinnere.
"Arbeid er ikke noe du skal nyte.
Hvis du virkelig hadde hatt talent, ville det vært åpenbart, din taper."
Sjarmerende.
Tingene han sa, er som en vekt på brystet mitt.
Jeg kan spille, og mellom frasene merker jeg…
…at tanken ikke fylles på grunn av vekten. Hele livet har jeg prøvd å ikke bli knust.
Å spille på gravlunden er ikke som en ekte spillejobb med andre musikere.
Det er da frykten dukker opp.
Frykt for hva?
Å høres ræva ut.
Takk.
Mange takk. Ja, jeg tar den.
-Har du et bilde av kona di? -Ja.
Jøss. Hun var vakker.
Når du er ferdig med å spise, skal vi sørge for at du blir høy.
Ferdig med eskene i skuret. Kan du vise meg hvor containeren er?
-Middag først. -Jeg vil helst bli ferdig med det.
-Det var rart i dag. -Ikke vær frekk.
Takk.
Ko-ko.
Elsket du ham?
Han var en kåt 67-åring.
Og jeg var i et dårlig ekteskap og var trist.
Og han ga meg oppmerksomhet. Og han fikk meg til å le.
Han var en dårlig far for dere, en god far for Simon.
En dårlig elsker for mødrene deres. En god elsker for meg.
Han elsket kvinner, men han skjønte dem ikke.
Han var en rasist som likte alle.
Han spiste 10 000 måltider
og sov 10 000 netter med sine drømmer og mareritt.
Han hadde hundre jobber og ingen penger til slutt.
Han ønsket å forstå verden, livet, alt.
Men nei. Hvem kan vel det?
Han var et støvfnugg.
Hva betyr det?
Videre.
Ekte vare er bedre.
Vet du hva? Jeg tror jeg skal gå.
-Hvor hen? -Jeg vet ikke. Jeg skulle bare gå.
-Vil du ha selskap? -Det går bra.
-Er du i det hele tatt kjent her? -Jeg greier meg.
Hva foregår?
Ingenting. Det har bare vært en lang dag, og jeg er ferdig.
-Er du ferdig? -Ja.
Ikke oppfør deg rart. Bare…
Hei!
Hva i helvete skjedde? Sa jeg noe? Bare forklar det, så går jeg min vei.
-Det handler ikke om deg. -Hva gjorde jeg?
Jeg er ikke ditt lille prosjekt, sykepleier Kiera.
For en idiot jeg er.
Vet du hva? Folk forteller deg hvem de er med en gang.
Førsteinntrykket stemte. Du er en kødd.
Det har du rett i.
Hei! Pokker!
Hei!
Faen.
Vent litt!
Pokker!
Bare vent litt.
Kan jeg få snakke med deg, vær så snill?
Kiera, bare gi meg to sekunder.
Kan du åpne vinduet…
Nei, hei!
Vær så snill. Bare to sekunder.
Jeg… Å, fa…
-Er alt i orden? -Ja.
-Er du sikker? -Jeg har det bra, takk.
Kjenner du ham?
Ja.
Han er søt.
Faen ta deg.
Raymond, jeg angrer på at jeg påførte deg så mye smerte.
Jeg var i mye smerte selv, men jeg har hørt at det ikke er noen unnskyldning.
Det var utmattende å være far, selv en dårlig far.
Finn en måte å tilgi meg på.
Én ting til. Broren din Ray er ikke sønnen min.
Moren hans var gravid alt, men visste det ikke da vi ble sammen.
Vi lot som fordi jeg elsket henne, trodde jeg.
Så på en måte er han vel ikke engang broren din.
Gjør hva du vil med den informasjonen. Jeg stoler på deg.
Faren din, Benjamin Reed Harris III.
Ray, du var en gullgutt. Visste aldri hva jeg skulle gjøre med deg.
Vennlig hilsen Benjamin Reed Harris III.
Hun inviterte meg til å bli her i noen dager. Du kan ta bilen.
Er du sikker? Jeg kan ta bussen.
-Ja, jeg henter den hos deg denne helgen. -Greit.
Har du og Lucia…
Hva?
Hva, hva?
-Herregud. -Kutt ut, Ray.
Fy faen!
-Du hadde samleie med dama hans! -Hvorfor må du påpeke alt?
-Kan du ikke la stillheten tale for seg? -Det hadde vel ikke vært noe gøy?
-Nå kan sønnen hans bli sønnen din. -Herregud! Faen.
Hør her. Du vet…
Takk for at du fikk meg til å bli med.
Er det nå vi klemmer?
-Klem denne!
Du.
Vi kjente ham visst aldri.
-La oss snakke sammen denne helgen. -Ja.
Tekst: Espen Stokka