Vem är det?
-Raymond. -Vilken Raymond?
Hur många Raymond känner du, Ray?
Vår far är död.
Självförvållat?
Nej, inte själv… Han var sjuk, för Guds skull.
Får jag komma in?
Lägg undan pistolen. Du vet att jag inte gillar vapen.
Då borde du inte knacka på hos folk mitt i natten.
Jag försökte ringa, men din telefon var död.
Jag är sen med räkningarna. Vill du ha nåt att dricka?
Kaffe.
När var jag här senast? För tre år sen?
Efter Athenas operation.
Då är det fem år sen.
Verkligen? Jäklar.
Så, vem ringde dig om farsgubben? Vem pratar ens med honom längre?
Pastor West, hans präst.
Har Harris en präst? Skojar du?
Ja. Han sista önskan var att hans söner gick på hans begravning.
Den är i morgon, Ray. Utanför Richmond.
Du behöver inte gå.
Han är död. Han kommer aldrig att få veta.
Du är en väldigt ömsint man, vet du det?
Så vad är din plan?
Jag åker tidigt, före gryningen, man jag kan inte göra det ensam.
Jag har inget körkort, Ray.
Jag åkte dit för rattfylleri.
Jag drack två öl.
Första gången jag stoppats på 20 år. Jag fick köra hit, för jag nådde inte dig,
men om jag blir stoppad kan jag hamna rejält i klistret.
Varför kör inte din fru dig?
Vi har det lite svajigt.
Hon lämnade mig i december.
Ho, ho, ho!
Varför sa du "självförvållat" förut?
Varför skulle han ta livet av sig?
Jag trodde väl bara alltid det.
En sån bitter djävel. Frustrerad.
Allt han vidrörde blev till skit.
Jag trodde bara att han skulle ta livet av sig en dag.
Jag fantiserade om det under hela min barndom,
att han skulle sticka en pistol i munnen och blåsa skallen av sig.
Herregud.
Tänker du verkligen gå?
Efter allt han gjorde mot dig?
Jobbar du fortfarande på fabriken?
Nej. Jag fick sparken.
För vad?
Jag vet inte. Nån dispyt.
"Dispyt"? Snofsigt.
Skulle den andra killen uttrycka det så?
Han har svårt att prata utan tänder och allt.
Vad handlade den om?
Inget.
Vad handlade den om, Ray?
Han använde N-ordet. Jag bad honom låta bli. Det trappades upp.
Vad jobbar du med nu?
Bygge. Av och till. Jag har två dagar den här veckan,
ännu ett bra skäl att skippa en begravning.
Jag såg en kvinna gå härifrån förut. Nåt seriöst?
Spelar du några gig?
Nej, jag har inte spelat på evigheter.
-Varför inte? Du låter bra. -Jag spelar inte längre.
Jag hörde dig när jag knackade på.
-Nej. -Jag hörde dig.
Jag har inga trumpeter längre. Sålde dem.
Sålde du dina trumpeter?
Det är okej.
Inget jobb och inga trumpeter? Det låter illa.
Jag mår bra. Jag är fortfarande ren, sen snart sju år.
Fantastiskt. Jag är stolt över dig.
Är det nu vi kramas?
-Krama det här. -För helvete.
Han har faktiskt fler fruar.
Du kan övertala dem att gå.
Nej.
Minns du den där serbiska kvinnan? Branka.
Branka… Wow, bra minne. Hon var het.
Jag måste ha runkat till henne hundra gånger, och du med.
-Nej, jag var upptagen med att ligga. -Skitsnack.
-Hur lyckades han få såna kvinnor? -Han kunde vara rolig när han ville det.
Var han rolig när han piskade oss med sitt bälte? I så fall var han skitrolig.
Ray.
Jag vill dit.
Inte för att han bad om det, utan för att jag vill.
Jag vill veta hur det ser ut att sänka ner honom i jorden.
Hur det känns.
Men jag är rädd att det blir tufft.
Följ med mig.
Vänta lite.
Är det verkligen nödvändigt?
Man vet aldrig.
Nycklar…
Var är vi?
Vi är framme om en och en halv timme.
Jag drömde att jag var i ett naturhistoriskt museum.
Med en sån där teaterliknande monter. Minns du dem?
De nakna grottmännen som dödade en man… Din mamma brukade ta med oss dit.
Nej. Det var din mamma.
Min mamma hatade det stället. Det gav henne kalla kårar.
Nej. Var inte din mamma…
Du har kanske rätt. Hur som helst…
Jag är på museet och pappa, Harris, är en av grottmännen.
Ja.
Så jag försöker krossa glaset för att befria honom.
Men jag tittar ner och jag är också naken, som de andra grottmännen.
Vad tror du att det betyder?
Att det krävs mycket mer än ett hål i marken
för att bli av med gubben.
Det är svårt att tänka sig honom som en liten pojke.
Hans far var ett monster mot honom. Vi upprepar.
-Vi måste inte det. -Men det gör vi.
Det är bara så det är.
Var du ett monster mot din son?
Du… Förlåt.
Hallå? Pastor West?
Hur står det till?
Ja, vi är på väg. Ska vi komma direkt till dig eller…
Okej.
Du kan ge honom det här numret.
-Var det allt? -Ja.
-Cool butik. -Tack.
Är den din?
Som om. Ser jag ut som en butiksägare?
Ja, definitivt.
…som de flesta flickor i södern.
-Så jag beslöt att revoltera lite. -Jaså?
Den är fantastisk.
Vad var det där där inne?
Inget.
-De dras bara till dig, eller hur? -Som flugor till skit.
Pastor West ringde.
Hur länge har de ens känt varandra?
Pappa dog säkert ensam.
Den här killen ingrep för att göra allt lite mindre desperat och deprimerande.
Och så här ser slutet ut när man har alienerat alla.
Och nu har de kallat in oss som attrapper.
Har du inga bra minnen av honom?
Jag har en del. Jag önskar att jag inte hade det.
Varför?
Hallå? Raymond.
Det här är mr Canfield från begravningsbyrån Remembrance.
Jaha, hej.
Låt mig först säga att jag verkligen beklagar er förlust.
Tack.
Jag träffade er far som hastigast för ett par år sen,
när han gjorde förberedelser. Väldigt karismatisk. En känslig själ.
Mina kondoleanser.
Vad för slags förberedelser?
Han ville ha öppen kista.
Det kräver givetvis balsamering, och vi måste påbörja den omedelbart
om vi vill ha visning tidigt i eftermiddag,
vilket är vad han önskade.
Okej.
Saken är den att er far betalade kistan och gravstenen i förväg,
och en handpenning för balsameringen, men han betalade aldrig återstoden.
-Jag vet i denna svåra stund… -Hur mycket?
-Förlåt? -Det var min bror Ray.
Här.
Trevligt att träffa er, sir. Jag beklagar er förlust.
Hur mycket kostar det?
Totalt, med skatt, blir det 475 dollar, och det inkluderar sminkning.
Sminkning?
Ja. Vi vill svepa honom så att upplevelsen blir…
Ja, det är en onödig utgift. Vi behöver inte det.
Vi behöver inte se honom.
Ursäkta, jag uppfattade inte det där.
Var snäll och ta hand om det. Vi betalar när vi kommer fram.
Och en mr Mendez, er fars advokat, ringde tidigare för att höra hur det går.
-Jag skickar er hans nummer nu. -Okej, tack så mycket.
Vi ses snart.
Harris advokat?
-Femhundra dollar? Har du råd med det? -Nej, men vi begraver honom bara en gång.
-Låt oss göra det rätt. -Jag har inte råd med det.
-Jag tänker inte betala. -Jag gör det, Ray. Går det bra för dig?
Herregud.
Sätt på högtalartelefonen.
Max Mendez.
Ja. Mr Mendez, jag heter Raymond.
Min far var Ben Harris.
-Ja. Jag beklagar er förlust. -Tack.
Er far var en föredömlig man och väldigt charmerande.
Ja, han kommer säkerligen att bli saknad.
Ni ville prata med oss?
Ja. Dessvärre har jag en annan klient som väntar.
Kan ni komma förbi lite senare? Vi har en del att gå över.
Är er bror Ray med er?
Ja.
-Bra. Kl 11:00? -11:00 blir bra.
Jag skickar min adress, och som er far brukade säga, à bientôt.
À bientôt?
Minns du att han tvingade oss att gå på fransklektioner och sen ändrade sig?
Jag gillade verkligen dem.
Tack.
Ursäkta.
Jag söker mr Canfield.
Hej. Det är jag.
Är ni mr Raymond Harris?
-Ja. -Hej. Angenämt.
-Det här är Ray. -Hej.
Rose, fråga hur länge det dröjer innan mr Harris är klar.
Jag beklagar er förlust.
Gick resan bra?
Ja, tack.
Var bor ni?
Drygt trettio mil härifrån.
Ni liknar er far.
Mr Harris är klar om några minuter.
Felix kommer och hämtar er.
Toppen. Under tiden vill jag visa kistan som er far valde ut.
Följ med här.
Tack.
Om ni väntar här så kommer jag strax.
-Allvarligt? -Den snålaste man som nånsin levt.
Det var nog inte en kostnadsfråga.
Jag erbjöd honom rabatt på andra kistor, men han insisterade.
Han sa att det var det han älskade med att vara jude,
kistans enkelhet, vilket för mig till min fråga.
Jag vet att han stod pastor West nära, men ni kanske även vill ha en rabbi där?
-Det behövs inte. -Nej. Vår far var inte jude.
Han konverterade i 30 minuter en gång, och han var fortfarande eländig.
Ingen rabbi. Tack.
Mr Harris är redo.
Jag beklagar er förlust.
Jag har snyggat till honom lite. Han var ganska utmärglad.
Ja. Tack.
Hur dog han?
Ni får tala med hans läkare om det,
men jag tror att dödsfallsintyget nämnde hjärtsvikt och lungcancer.
Er fars önskan var att begravas naken inuti kistan.
Jag föreslår en skjorta för visningen, om ni kan tillhandahålla en.
Väntar ni er stor uppslutning?
Det tror jag inte.
Nåja, vi ska lämna er ensamma med honom.
När träffade du honom senast?
Kanske på ett av dina bröllop.
Han kom bara på mitt bröllop med Marsha.
Ja.
Han kallade din svåger efterbliven.
Sen överföll din svärfar nästan honom.
Den mottagningen var rena cirkusen.
Så var det inte. Skriv inte om historien, Ray.
Var han alltid så här liten? Vad är det för struntprat om att bli begraven naken?
Han var alltid en sån exhibitionist.
Hans kuk är fortfarande större än våra.
Det var mysko att se honom ligga där på det viset.
Han är verkligen borta nu. Jag känner det.
Det känns bra. Att släppa det.
Förlåtelse är bra.
Kom in, kom in, män.
Så trevligt att äntligen träffa er personligen.
-Tack för att ni tar emot oss. -Självklart. Sätt er.
Kaffe? Vatten?
-Nej, det är bra. -Nej, tack.
Det är lustigt. Jag hörde honom säga så ofta:
"Mina söner, mina barn, mina pojkar."
Hur länge kände ni vår far?
Runt sju år.
Jag företrädde en man som stämde honom för förtal.
Och min klient vann det målet.
Er far blev så imponerade av mitt arbete
att han anlitade mig för att hjälpa honom stämma stan Bon Air.
För vad?
Julkransar på stadshuset.
Han sa att det bröt mot separationen av kyrka och stat.
Hur hade han ens råd med er?
Jag jobbade för honom pro bono.
Er far var en fantastisk konversatör, en vildsint debattör.
Inte nödvändigtvis sofistikerad, men outtröttlig.
Jag skulle betala bara för att höra honom lamentera om världen.
Då så. Er fars sista testamente.
Han lämnar alla sina tillgångar, cirka 5 200 dollar på ett checkkonto,
att delas lika mellan hans söner som närvarar vid begravningen.
Det låter inte som mycket,
men det kan kanske hjälpa med begravnings- och resekostnader.
Eller så kan ni ha en mottagning för begravningsgästerna efteråt.
Det är upp till er.
Er far efterlämnade också några personliga saker i sitt hem.
Här är adressen, och ms Delgado finns där hela dagen.
-Ms Delgado? -Ja, sir.
Och slutligen var det även er fars önskan att ni skulle gräva hans grav.
Vad?
Att hans söner skulle gräva hans grav för egen hand, utan maskiner.
Spadar går bra, såklart.
Och sen ska ni sänka ner kistan i marken och fylla igen graven igen.
-Vilken skitstövel. -Nej, Ray.
-Nej… -Nej. Är det här ens tillåtet?
Kyrkogården måste tillmötesgå alla trosläror.
Er far hävdade att hans tonganska rötter krävde det.
På grund av våra tonganska rötter.
-Ja. -Här är tillståndet.
När ni kommer dit, identifiera er för begravningsentreprenören så ni får gräva.
Se till att ni tar med giltigt körkort.
Hej, vi är Harris söner.
Jag beklagar er förlust.
Tack.
Vad var det?
-Vadå? -Det du gjorde.
Inget.
Det såg ut som nåt. Vad var det?
-Det är bara en ovana. -Gör det dig bättre till mods?
Ingen fara. Du är trygg här.
Er fars rum är där uppe, det sista rummet.
Jag lagar mat.
-Lucia. -Jag heter Raymond.
-Det här är… -Raymond och Ray.
Du är trygg här, kompis.
Vad är det?
Hans lilla altare för sig själv.
Titta här.
Vilka är de?
Jag vet inte.
Är ni hungriga?
Nej. Det är bra. Tack.
-Vi klarar oss, tack. -Tack.
Jag hämtar era lådor.
Titta, mammorna. Så vackra.
Innan han sög livet ur dem.
Helvete.
-Det är som julafton. -Ja, förutom att vi inte är barn.
Är vi inte?
Vi är två vuxna jävla män vilkas liv inte blev som vi hoppats.
-Säg inte så. -Det är sanningen.
Du gör mig förbannad.
-Lugn och fin. -Dra åt helvete.
-Kritisera inte mitt liv! -Jag gillar dig arg. Det är fan på tiden.
Åh… Tack.
Tack.
Det ser gott ut.
Det är jättegott.
Jag vet.
Hur länge har du arbetat här?
Det är mitt hus.
Jag älskar hur du har inrett det.
Väldigt frisinnat men ändå praktiskt.
Tack.
Var Harris din hyresgäst?
Nej. Min exmake och jag drev en biltvätt. Harris köpte cigaretter i vår butik.
Han var äldre, men han var vänlig och en god lyssnare.
Vi var älskare ett tag. Sen förblev vi vänner.
När han blev sjuk förra året flyttade jag in honom hit.
Han tittade jämt på fotot av er vid sjön.
Jag sa till honom: "Varför ringer du inte pojkarna?
De kan hälsa på dig."
Han sa nej.
Han sa att pojkarna och männen inte var samma sak.
Är det en av dina?
Ja.
Han tog den från mig efter ett av våra stora bråk efter min studentexamen.
Han sa att han hade pantat den.
Jag måste ha finkammat varenda pantbank i landet.
Han var alltid en skitstövel mot mig, men det var början på slutet.
Vad bråkade ni om?
Jag har ingen aning.
Han lät rengöra och laga den för bara några veckor sen.
Jag visste inte att du föraktade mitt liv.
-Det sa jag inte. -Jag hörde dig.
Du sa att mitt liv inte blivit som jag hoppats.
-Vilket innebär ett misslyckande. -Nej, jag…
Jag gillar saker som jag gillar dem. Stabila.
Det gör mig kanske tråkig eller lat.
Det kostade mig mina äktenskap, det vet jag.
Olive sa att jag var mer intresserad av luftkonditionering än av henne.
Första gången Marsha såg mig stryka en perfekt skjorta,
började hon gråta och trodde att jag var bög.
Jag gillar lugn och ro.
Om det betyder att mitt liv är misslyckat, må så vara.
Jag är okej. Jag sover som ett barn.
Vi kommer från kaos.
FÖR ALLTID I VÅRA HJÄRTAN
-Jag hoppas att allt är till belåtenhet. -Ja, tack. Allt ser bra ut.
Vi måste bege oss till kyrkogården om en och en halv timme
för att uppfylla hans önskan om att begravas i solnedgången,
och för att hinna gräva.
Har mr Mendez talat med er båda om er fars önskan gällande det?
Ja.
Vi hinner nog.
Finemang.
-Ursäkta mig. -Förlåt.
Bonnie. Michael.
Vem är Michael?
Det är ofta obekvämt för sörjande att vara de första som anländer
och finna ett tomt rum.
Med bara den avlidne.
Så ibland ber vi ett par personer att bara sitta här.
Utan kostnad för familjen, givetvis.
Och sen, när rummet börjar fyllas, avlägsnar de sig diskret.
-Toppen. -Ja.
Jag måste be er skriva på några dokument i mitt kontor.
Och jag behöver era körkort.
Försök att inte knulla begravningsbyråns receptionist på vår egen fars visning.
Okej, jag ska försöka.
Du är kall som is, farsan.
Okej, tack. Ni kan gå. Tack. Schas.
Tyvärr kan jag inte stanna längre.
Ingen fara. Tack så mycket för att du kom.
Jag är glad att vara här. Ja.
Det där lät nog fel.
Se på dig. Du har ett fint leende. Det är uppriktigt. Det ljuger inte.
Är du gift? Barn?
Jag är separerad. Skild två gånger dessförinnan.
Oj.
Och… hur många barn?
Jag har en son.
Han tjänstgör i armén…
Och…
Vill du inte prata om honom?
Nej, det går bra…
Hur länge stannar ni?
Om ni behöver nånstans att sova, så är hans rum tillgängligt.
Tack. Men jag kan nog inte sova i det rummet.
Varför inte? Sjukhussängen är borta, och allt ska skänkas bort eller kastas.
-Är det vad han ville? -Ja.
Han lämnade nåt åt alla, och det är allt. Resten ska bort.
Men om ni vill ha nåt
som foton på er eller era mammor, så går det bra för min del.
Hej.
-Vi ses senare. -Ja, okej.
Känner jag dig?
Det tror jag inte.
Säkert?
Ja.
Varför tittade du på mig så där när jag gick förbi då?
Hur då?
-Tror du att jag gillar det? -Nej, jag…
Jag försöker bara förstå hur du tänkte.
Vänta, du påminde mig om nån.
Jaha, så du tycker att jag borde bli smickrad?
Förlåt att jag stirrade på dig där ute. Det var nedrigt av mig.
Ja, nedrigt och läskigt.
Jag ska försöka sluta bete mig som en skitstövel.
-Okej.
Jag heter Ray. Det är min far Harris.
Kiera.
Jag var en av hans sköterskor på St. Annes.
Mina kondoleanser.
Går du alltid på dina patienters begravningar?
Nej.
Han bad mig.
Vetskapen om min närvaro här gav honom tröst, och jag gör det gärna.
Nåt hos din far fängslade mig.
En väldigt gammal själ. Plågad.
Hurdan var han som far?
Hemsk.
Det hade jag aldrig gissat.
Men vid närmare eftertanke, ingen var där i slutet förutom hans vän Lucia.
Så, det förklarar det.
-Ska ni ha jordfästning? -Ja.
Vi ska gräva graven själva, min bror och jag. Hans sista önskan.
Varför skulle han vilja det?
Din gissning är lika god som min.
-Vad är din? -Han försöker djävlas med oss.
Utöva sin makt över oss så länge som möjligt.
Ni kan alltid vägra.
Ja. Men det gjorde vi inte.
Då funkade det.
Han var redo att dö. Avböjde till och med smärtlindring.
Han ville dö med alla sinnen intakta.
Jag tror att musiken hjälpte honom att härda ut.
Han satte i sina öronsnäckor, pluggade in dem i mobilen, slöt sina ögon
och red ut smärtan.
Jag frågade honom: "Vad är det för musik?"
Han sa: "Det är en hemlighet."
Men på natten, när jag kom in för att titta till honom,
hörde jag att det var samma melodi om och om igen.
Han somnade till den, när han kunde.
Vilken melodi?
Jag vet inte. Nåt instrumentalt. Bluesigt, kanske.
Jag borde nog gå.
Kommer du till kyrkogården senare?
Nej, det hade jag inte tänkt.
Okej.
-Jag kan nog inte det. -Självklart.
Trevligt att träffa dig.
Du, jag vill att du ringer den där Mendez, advokaten.
Jag vill hitta alla pappas ägodelar. Allt han lämnade på sjukhuset.
-Varför det? -Jag vill ha hans mobil.
Du kommer inte kunna använda den…
Nej, inte… Det är okej. Ring honom bara.
Tack.
Fy fan.
Mr Mendez, det är Raymond. Ja.
Vet ni vad som hände med vår fars tillhörigheter på sjukhuset?
Okej. Vi försöker med det. Tack.
-Vad sa han? -Han hade ingen aning.
Han sa att vi skulle fråga…
Han sa att vi skulle fråga Lucia på kyrkogården.
-Okej. Fick du hennes nummer? -Vad?
Ring honom igen och få hennes nummer.
-Vad är det med dig? -Gör det bara.
-Röstbrevlådan. -Helvete!
Din djävel. Tror du att du kan skratta åt mig från helvetet?
Vad fan vet du om musik?
Så det tog dig 80 år
att upptäcka att den kan hjälpa en att uthärda smärtan? Din idiot.
Djävlas inte med mig, Harris. Du kommer att få ångra det.
Ring mig.
Himmel.
Tänk om mammorna var här nu.
-Helst inte. -Varför?
De skulle bli upprörda.
Inte min mamma.
Nej, när hon lämnade honom
så var det nog för gott, som om hon ömsade skinn.
All skit han kom undan med. Kan du tänka dig?
Hans fru och hans älskare som blev vänner för livet.
Det är som Misshandlade fruars klubb.
Alltså…
Han var bara en människa, Ray.
Jag vet att han kunde vara ett kräk, och han kunde förlora kontrollen, men…
Hemska saker hände honom också.
Nej, det är ingen ursäkt. Han borde ta ansvar för sitt eget liv.
Det är hans liv, hans ansvar.
Ja, som våra liv är vårt ansvar.
Varför vägrar du klandra honom?
-Vad hjälper det nu? -Inse bara fakta.
-Jag inser fakta. -Nej.
-Dra åt helvete. -Han knullade din fru.
-Tack för påminnelsen. -Hade du glömt?
Dra åt helvete! Stanna!
Jag går resten av vägen och gräver det jävla hålet själv,
din skithög.
Din vrede, Ray. Jag skulle inte orka bära den. Den skulle krossa mig.
God eftermiddag.
Jag jobbar för Cederdale kyrkogårdar.
-Jag beklagar er förlust. -Tack.
Jag avlägsnade gräset för att markera graven.
Okej, tack.
Den platta spaden underlättar senare.
Hackan är till hårdare jord och stenar.
Hur djupt?
Två meter.
Jaha.
Jag finns i närheten om ni behöver mig.
Tack.
Varför inga datum?
-Det var hans önskan. -Sa han varför?
Nej.
Då sätter vi igång.
Mina herrar. Pastor West.
Trevligt att äntligen träffas.
Trots omständigheterna.
Mina kondoleanser.
Tack.
-Mr Canfield. -Pastor West.
Harris pratade om er många gånger, alltid i positiva ordalag.
Jaha.
Mödosamt arbete.
Sa jag nåt lustigt?
"Positiva ordalag." "Mödosamt arbete." Var får du den där smörjan från?
Är mina ord smörja?
Lär de ut det på prästskolan? Hur man pratar som en profet?
Jag ber om ursäkt för min väldigt olyckliga bror, pastorn.
Ingen fara. Det är en svår dag för alla.
Vad behöver han en pastor till? Senast jag kollade var han jude.
Han var buddhist dessförinnan. Muslim.
-Harris var en rastlös sökare. -Han blev omskuren vid 50 års ålder.
Nu räcker det.
Det visste jag inte. Det var säkerligen smärtsamt.
Och datumen? Varför står det inga datum?
Han var aldrig säker på sin födelsedag.
Ville inte att det skulle stå fel, så han uteslöt datum.
Vem skulle veta eller bry sig om det stod fel?
Få saker är viktiga för en döende man. Det här var viktigt för honom.
Håll det bara så sekulärt du kan, okej, pastorn?
Jag är en kristen pastor, Ray.
Där är de, min älskling.
Låt mig hjälpa er.
Tack, pastorn.
Tack så mycket.
Mr Canfield.
Ms Delgado.
Hej, killar. Det här är min son Simon.
Raymond och Ray. Dina bröder.
Trevligt att träffas.
-Hej.
Där borta.
Tack, pastorn.
-Får jag fråga dig en sak? -Ja, visst.
Min fars saker från sjukhuset, vet du var de är?
-Hemma. Vad söker du? -Hans mobil.
Harris lämnade den till Simon. Ja.
Simon, kom här.
Visa din bror mobilen.
Har du nån musik på den?
Inte än. Jag återställde den i dag.
Han är tekniksnille.
-Så du har inga av Harris grejer? -Nej.
Säkerhetskopierade du den?
Nej, varför skulle jag det?
Tack.
En whiskypräst, alltså.
Döm mig inte, Ray. Jag har mina svagheter som alla andra.
Var det så du och Harris fann varandra?
Nej. Harris slutade dricka innan jag träffade honom.
Han sa att nykterheten gav honom nytt liv. Han var nästan 70 när han fick pojken.
Livet är ohejdbart.
Och nej, det är inte från prästskolan.
-Har du familj, Ray? -Nej.
Jag hade inte kunnat ta hand om en unge.
Särskilt en pojke.
Är flickor enklare?
För jag har en flicka och det har stulit år av mitt liv.
Varför just en pojke?
Lägg av, pastorn.
Men jag har en fråga till dig.
Tror du verkligen att Harris trodde på Gud?
-Det struntar jag i. -Nej, kom igen. Du skojar.
Det viktiga är att vi alla är en del av nåt som är mäktigare än vi själva.
Nåt oändligt.
Din far visste det.
Nej.
Det är en ödmjuk tanke,
och min far hade inte ett uns av ödmjukhet i sig.
Det kanske ändrades när han insåg att slutet var nära.
Ja, det är kanske enklare i slutet.
Det är då alla översittare skiter på sig av rädsla.
Nej, han var aldrig rädd.
Bara sorgsen över att den underbara resan var över.
Så uttryckte han det. "Den underbara resan:"
Prata med mig, Ray.
Om vad?
Vad tjänar det till?
Allt kommer att vara över om ett par timmar.
Är du säker på det?
Oh, ja.
Min tur.
Den där pojken irriterar mig.
Ingen täckning här. Såklart.
Var arbetar du?
Vatten- och kraftavdelningen i Cincinnati. Inte särskilt spännande.
Gillar du det inte?
Hitta nåt annat.
Jag vet inte.
Man kan få stabilitet med ett spännande jobb.
Risk får en att känna sig levande.
Ibland kan det till och med vara bra att vara lite vårdslös.
-Kan det? -Ja.
Du är så rolig.
Jag kör Uber fyra dagar i veckan, och är bartender tre kvällar.
Körningen är enklare, men baren ger mer pengar.
Båda jobben ger mig direkt insyn i den mänskliga cirkusen varje dag.
Solskyddskräm. Solen dödar i tysthet.
Fortsätt.
Snälla Simon! Inte här!
Ingen bryr sig.
Otroligt.
Sluta.
Det är min tur.
Jag vet inte om det är möjligt. Rent juridiskt skulle jag behöva…
Kom igen. Det är hans födslorätt.
Ja, det går nog bra.
Här.
Mr West?
-Pastor West. Ja? -Förlåt att vi är sena.
-Ett av våra flyg var försenade. -Ni är inte sena. Leon?
-Leon.
-Leon, Vincent. -Ja.
Raymond. Ray. Det är Simon där borta.
Kondoleanser.
Vårt deltagande.
Tack.
Harris och vår mor var vaktmästare på ett kulturhus
-i Tallahassee på 90-talet. -Tallahassee.
Simon.
Kom och träffa dina bröder!
-Jag har träffat dem. -Det finns fler.
Säg till när alla är här.
De måste också gräva.
Se på Ray. Han är så… Hur säger man?
Spänd. Spänd som en fjäder.
Det är ni båda.
Gubben djävlades alltid med oss.
Han gav oss samma namn.
Så våra mammor kallade oss Raymond och Ray för att undvika förvirring,
men han kallade mig Ray och honom Raymond för att skapa oreda.
Ray blev belönad för mina handlingar eller blev jag straffad för hans.
Eller så gick han på hans match istället för min.
Jag var bra på sporter, men Ray var usel.
Han var en genialisk elev, högsta betyg i allt, men usel på sport.
Farsan brukade mucka med domarna eller de andra papporna.
Det gjorde våra mammor galna, men han älskade det.
Att se oss studsa runt som flipperkulor.
Det var tuffast för Ray.
Han är nykter missbrukare och var ett vrak när det var som värst.
Jag försökte hjälpa honom, men han stötte bort mig.
Han skämdes så över sitt tillstånd. Han gick upp i rök.
Och sen träffade han en kvinna som hjälpte honom rätt i livet.
Och sen dog hon.
Jag menar, för helvete.
Jag tvingade hit honom i dag.
Det här representerar allt han hatar.
Tack för att du kom.
Jag ville inte missa…
Vem skulle vilja det?
Vilka är de?
De är också Harris söner.
Ja. Till och med grabben.
-Den lille? -Ja. Lucias.
Wow. Snyggt jobbat, Harris.
-Hur många bröder finns det? -Jag har ingen aning.
Jag träffade dem först i dag.
Förutom Raymond.
Står du honom nära?
Vi är halvbröder. Som barn var vi oskiljbara.
Och sen gled vi isär under gymnasiet.
När man har blivit förödmjukade ihop, förnedrade, kränkta som vi blev av Harris,
så blir man påminda bara av varandras närvaro.
Men vi höll kontakten under åren. Han är bra på det.
Jag är alltid motsträvig, men jag ångrar det aldrig.
Ibland undrar jag om vi ens skulle vara vänner om vi hade träffats i dag.
Han gillar sånt här. Ritualer.
Ritualer är betryggande.
Ja, jag har hört "jag beklagar förlusten" dussintals gånger i dag.
Det börjar låta som "ha en bra dag".
Eller "skicka saltet" eller…
Jag är bara… Min fru hade en aggressiv cancer,
så jag lät hennes föräldrar arrangera hela begravningen.
Jag klarade inte av det.
De organiserade och koreograferade allt.
Så mycket pompa och ståt och högtidlighet i stället för sorg.
Jag hoppas att det hjälpte dem. Det var plågsamt för mig.
Jag underhåller dig med historier om andra begravningar.
Belevat.
Jag behöver inte bli underhållen.
Mamma! Titta på dem! De är akrobater!
Kom igen! Mer!
Det räcker nog, lille man. Kom och se oss nån gång.
-Snälla? -Simon!
Kom igen. Några konster skadar inte.
Eller hur, pastorn? Till Simons avlidna fars ära.
Det går nog bra, om alla är överens?
-Okej. -Tack, brorsan!
Då så. Redo?
Nu, så!
Bravo!
Sådär. Stadigt.
Där satt den.
Bravo!
Hoppar ner.
Bänkarna. Då kör vi. Och…
-Simon, kom här. -Kom.
Upp med händerna. Kliv upp här.
-Okej? Kliv upp. -Jättebra.
Bra. Lugn och fin.
-Kliv upp på hans axel. Bra. -Bra.
Stil med ett smil.
Bravo.
-Snyggt. -Och ner.
Tre, två, ett. Hoppa.
Wow.
-Bravo! -Härligt.
Mi amor.
Borde vi inte prata med dem, lära känna dem?
Och sen? Födelsedagskalas, julkort?
Jag behöver inga nya människor.
Nej. Du har ju fullt upp med alla vänner och närstående som omger dig.
Athena dog. Resten är självvalt.
Har ni nåt att dricka?
-Ja. Fast de är varma. -Det gör inget.
-Tack.
-När åker ni tillbaka? -I kväll, med bussen.
Vi uppträder i Charlotte i morgon.
-Träffade ni gubben ofta? -Vi har aldrig träffat honom.
Han ville ha oss här ändå.
Men hur länge var han tillsammans med er mamma?
Inte länge. En vecka eller två.
Vincent och jag är tvåäggstvillingar. Vår styvfar är vår sanna far.
Han lär vilja höra allt om det här. Han kommer att få sig ett gott skratt.
Inget illa menat.
Ni stod honom väl nära?
-Tack. -Skål.
Ja.
Okej, låt mig ta ett foto på alla.
Snälla. Gå…
-Ray, du också. Snälla. -Nej, jag…
Kiera, mr Canfield.
Ja, in med dig. Kom igen, Ray.
Ni också, tvillingarna.
Gravmannen, sir?
In i bilden du också. Perfekt.
Le. Maka ihop er, allihop.
Perfekt. En till.
En sista och… Bra.
Tack så mycket. Muchas gracias.
-Tack för att du ställde upp på det. -Ingen fara.
Det är nåt du kan berätta för dina barnbarn.
Har du barn?
Nej. Jag ville aldrig ha barn.
Folk blir illa till mods när de träffar en kvinna som inte har eller vill ha barn,
som om hon vore nåt olyckligt missfoster.
Ja. Det finns många sätt att leva ett liv.
Det läste jag i en lyckokaka.
Den är lätt. Ligger han ens där inne?
Er far vägde bara 56 kg.
Oj. Jag hade en hund en gång som vägde mer än så.
Minns du Wilson, Raymond?
Vår döda pappa väger mindre än en hund.
Håll käften, Ray, annars dödar jag dig.
Hördu, lyft ordentligt, pojke.
Pastor West, jag vill att Simon ska få se sin far en sista gång.
Det är nog ingen bra idé.
Ms Delgado, visningstiden har passerat.
Min son gick i skolan och kunde inte komma till visningen.
Han har rätt till det.
Miss Delgado, mr Harris har transporterats med bil i den här furukistan,
naken och oskyddad.
Han har legat i hettan i tre timmar,
och han blev just buren hit och fick sig nog några törnar längs vägen.
-Kroppen tar stryk. -Han är balsamerad.
Jag rekommenderar det ändå inte. Jag insisterar faktiskt.
Jag tar en titt och ser om han är okej.
Förlåt, men juridiskt sett så är du inte anhörig.
Kan ni inte göra det här för er bror?
-Va… -Raymond?
Simon, vill du se liket?
-Okej. -Det här är inte vad han ville.
Låt oss ta en titt först.
Mr Canfield.
Okej. Jonas.
Herregud.
Han ligger på mage.
Varför ligger han på mage?
Han önskade det, men han ville inte att nån skulle veta.
Därför hoppades jag slippa öppna kistan. Han var orubblig på den här punkten.
Vad betyder det, pastor West?
Jag har ingen aning.
Det är nog nåt idiotiskt försök att gottgöra universum.
Ett sista försök till en konstlad försoning.
-Vi genomskådar dig, Harris! -Håll käften.
-Lucia, kände du till det här? -Nej, det är fånigt.
-Låt oss vända på honom. -Det kan vi inte.
Han är död. Vänd på honom.
Lucia. Låt pojken ta en titt. Sen fortsätter vi, okej?
Jag kan inte riktigt se honom.
Okej.
Nej…
Han ser obekväm ut.
Okej. Nu räcker det.
Gud, så patetisk han är.
På sätt och vis är det begripligt.
Han levde hela sitt liv med huvudet nedböjt som en förlorare.
-Prata inte om honom så. -Han är en förlorare.
-Och allt han rörde blev till skit. -Håll käften, Ray!
Lägg av! Du hatade honom för fan, Raymond.
-Och han förtjänade det. -Sluta!
-Varför kan du inte säga det? -Håll käften!
Säg det bara. Åt helvete med honom!
-Håll käften! -Åt helvete med vår far!
-Han knullade din fru. -Ray, nej!
Och pojken du trodde var din son var hans son.
-Hur känns det… -Sluta!
-Kom igen, Raymond. -Hörni. Kom igen.
Raymond, släpp honom.
Vår fader, som är i himmelen, helgat varde ditt namn.
Ske din vilja, såsom i himmelen, så ock på jorden.
Ge oss i dag vårt dagliga bröd och förlåt oss våra skulder
såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Och inled oss icke i frestelse, utan fräls oss ifrån ondo.
Amen.
Harris ville att jag skulle uppmuntra alla som ville säga nåt.
"Ingen press" sa han.
Ray?
Nej.
-Lucia? -Nej.
Raymond?
Raymond.
-Stanna! -Raymond. Ingen fara. Jag hämtar honom.
Raymond. Kom igen.
Vad gör du?
Raymond!
Raymond.
-Låt oss prata. -Herregud.
-Raymond. -Nej!
Nej. Sluta!
Vi måste polisanmäla det här, West.
Nej. Det blir bara en massa besvär.
Tänk praktiskt, min vän. Utfallet blir detsamma.
Ray.
Ta farväl, Ray.
Du kommer aldrig att ångra det.
För helvete. Vad gör han nu?
Vila i frid, Harris.
Lämna efter dig fruktan, hopp, vrede, spilld mjölk.
Ta med dig endast tystnad.
Himlen, vinden. Soluppgången efter regnet.
Glöm resten.
Sov, Harris.
Vila från dig själv.
Ta hand om dig.
Er far skrev ett brev till dig som skulle överlämnas nu.
Förlåt. Förlåt, det var fel brev.
Tack.
Okej, det här ska ut till förrådet för att skänkas bort.
Det här andra ska kastas.
Efter det bäddar jag åt dig, och du kommer att sova som en kung.
Hej.
Jag tar en Corona.
Okej. Och ni, sir?
Kaffe, svart, och körsbärspaj, varm.
-Vill du ha glass till? -Ja.
Och till dessert?
Dricker du inte?
Nej, jag är missbrukare. Men nog om mig.
Nej, jag var heroinmissbrukare i tre år. Det var ingen vacker syn.
Min bror sa att en sak han behövde för att hålla sig ren var
att hitta nya njutningskällor.
För drogerna, på gott och ont, var en njutning.
Ja. Det är sant.
När drogen först går in i kroppen…
Inget är som det.
Du vet ljudet av naglar mot en svart tavla?
Heroin är det ljudet som tystnar.
All smärta i kroppen och bruset i huvudet försvinner.
Alla de känslorna bedövas. Det är det som är njutningen.
Så nu är njutningen mer dämpad, du vet.
Det finns mat. Sex. Inte illa. Humor.
Alla de normala sakerna som folk finner njutning i.
Musik.
När den inte ger mig smärta.
Inget gör mig lyckligare än att lyssna på jazz. Det är en drog.
Lyssna hellre än att spela? Du lät ganska bra tidigare.
-För en vit pojke. -Du är ingen pojke.
Känner du till jazz?
Nej. Men jag gillar det.
Min far brukade säga
att jazz bara var svart stammusik lanserad av judar för att tjäna pengar.
-Sa Harris det? -Ja. Han hade många vinnare.
"Arbete är inget man ska njuta av.
Om du hade nån riktig talang,
så skulle det stå skrivet över hela ditt slödder-ansikte."
Charmerande.
Sakerna han sa ligger som tyngd över mitt bröst.
Ibland spelar jag, och mellan fraserna kan jag känna…
…att mina lungor inte fylls, på grund av tyngden.
Hela livet har jag bara försökt undvika att bli krossad.
När jag spelade på kyrkogården,
det var inte som ett riktigt gig med andra musiker.
Det är då rädslan visar sitt fula tryne.
Rädslan för vad?
Att låta som skit.
Tack.
Jag uppskattar det.
Har du en bild på din fru?
Ja.
Oj. Hon var vacker.
Så, när du har ätit klart ska vi gå och få dig hög.
Jag är klar med lådorna till förrådet. Visar du mig var sopcontainern är?
Middag först.
Jag får det hellre överstökat.
-Det var konstigt i dag. -Var inte oförskämd.
Tack.
Älskade du honom?
Han var en kåt 67-åring.
Och jag levde i ett dåligt äktenskap och var nedstämd.
Han gav mig uppmärksamhet. Och han fick mig att skratta.
Han var en dålig far till er, men en bra far till Simon.
Han var en dålig älskare till era mammor. Han var en bra älskare till mig.
Han älskade kvinnor, men han förstod dem inte.
Han var en rasist som gillade alla.
Han åt 10 000 måltider
och sov 10 000 nätter med sina drömmar och mardrömmar.
Han hade hundra jobb och inga pengar i slutet.
Han ville förstå världen, livet, allt.
Men nej. Vem kan det?
Han var ett dammkorn.
Vad betyder det?
Framåt.
Det är bättre i verkligheten.
Vet du vad, jag tror att jag ska gå.
Vart då?
Jag vet inte. Jag ska bara gå.
-Vill du ha sällskap? -Det behövs inte.
Hittar du ens här?
Jag klarar mig.
Vad är det som händer?
Inget, du vet.
Det har bara varit en lång dag och jag är slut.
-Är du slut? -Ja.
Du, var inte konstig. Bara…
Hördu!
Vad fan hände?
Var det nåt jag sa? Förklara för mig, så går jag.
-Det handlar inte om dig. -Vad gjorde jag?
Jag är inte ditt projekt, syster Kiera.
Jag är en sån idiot.
Vet du vad? Folk visar vem de är direkt.
Mitt första intryck var rätt. Du är en skit.
Det har du rätt i.
Du! Helvete!
Hördu!
Åh, helvete.
Vänta!
Helvete!
Bara vänta lite.
Får jag prata med dig? Snälla?
Kiera, ge mig bara två sekunder.
Kan du veva ner rutan i…
Nej, hördu!
Snälla, bara två sekunder, okej?
Jag…
-Är allt okej? -Ja.
Säkert?
Allt är bra, tack.
Känner du honom?
Ja.
Han är snygg.
Dra åt helvete.
Raymond, jag ångrar att jag vållade dig så mycket smärta.
Jag led av mycket smärta själv, men det lär visst inte vara nån ursäkt.
Det var utmattande att vara far, till och med en dålig far.
Hitta ett sätt att förlåta mig.
En sak till. Din bror Ray är inte min son.
Hans mamma var redan gravid,
men visste inte det när hon och jag började träffas.
Vi accepterade det för att jag älskade henne, trodde jag.
Så på sätt och vis är han inte ens din bror, antar jag.
Gör vad du vill med den informationen. Jag litar på dig.
Din far, Benjamin Reed Harris III.
Ray, du var en gullgosse. Jag visste aldrig vad jag skulle göra med dig.
Vänligen, Benjamin Reed Harris III.
Hon bad mig stanna några dagar, och jag tänker göra det.
Så ta bilen du.
Är du säker? Jag kan ta bussen.
Ja. Jag hämtar den i helgen.
Okej.
Har du och Lucia…
Vad?
-Herregud. -Lägg av, Ray.
Det var som fan.
Du hade samlag med hans kvinna, brorsan!
Varför måste du påpeka allt?
Varför kan du inte låta tystnaden tala för sig själv?
Var finns nöjet i det?
-Nu kan hans son bli din son. -Herregud! Helvete.
Du, du vet…
…tack för att du tvingade hit mig.
Är det nu vi kramas?
-Krama det här. -Krama det här!
Du.
Vi kände honom aldrig, eller hur?
Vi pratar i helgen.
Ja.
Undertexter: Kristina Donnellan