Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
По дяволите!
Какво правиш тук? - А ти?
Това е моят дом. - Бях го закъсал.
Разбрах, че сте на почивка, и портиерката ми даде ключовете.
Три години те нямаше, а сега нахълтваш тук?
Няма проблем, ще оправя.
Стига! Когато Камий види този хаос...
Ще й обясня. - Подреди!
Ще го направя, не викай. - Веднага!
Камий идва след малко. - Дори не каза "добър ден".
Добър ден, да! И довиждане! - Спокойно!
Отвратително е! Хайде, по-живо! - Подреждам!
Дай това. Почисти там!
Една торба за боклук и готово!
Връщате се седмица по-рано. - Пълна кочина. Погледни!
Не знаех, че се прибирате. - Не миеш ли чинии?
Остави, няма смисъл. Дай ми това! - Ще оправя.
Живееш като свиня!
Здравей, Камий! - Здравей.
Поздравления!
Не се тревожи. Ще се погрижа за всичко.
Не го мисли! Само позитивна енергия за бебето.
До час изчезвам. - Какво търсиш тук?
Всъщност не искам да знам. Отивам на хотел.
До сутринта да е подредено, а теб да те няма.
А ние двамата продължаваме по план.
Ще гледаме филми с Кристиан Клавие. - Добре.
Приятен "бейби шауър"! - Чао.
РОМАНТИЧНА КОМЕДИЯ
Как върви работата? - Добре.
Смених фирмата преди месец. По-добре е.
Чудесно. Зарязал си костюмарите, които попълват екселски таблици?
Да, приключих с това.
С какво се занимаваш? Архитектура? - Не, не...
Няма да навлизам в подробности, но като цяло...
... сега аз нареждам на костюмарите да попълват екселски таблици.
Много добре!
Хубаво е да упражняваш професия, което те вдъхновява.
А ти? Как върви музиката?
Правиш ли турнета?
Не, не свиря. Хората не са готови за моя талант.
Разбирам, има време.
Архитектурата не ти ли липсва?
Да, но моментът не е подходящ.
Антоан си купи къща и ми възложи проекта.
Занимавам се с това след работа. Харесва ми.
Прекрасно. Имаш ли снимки? - Не, но ключът е у мен.
Мога да те заведа, да видиш. - С удоволствие.
Не искаш ли да се върнеш към това? - Казах ти, че сега не е моментът.
Камий е бременна, имам си друга работа...
Ще тръгваме ли? Нямам време. - Да.
Може ли сметката? - Да. Да разделя на две?
Аз ще платя. - Заповядай.
Така...
Хайде, ти си.
Пипер върху прасковите. - Радвам се, че ти харесва.
И аз забелязах. - Чудесно.
Отхвърлена е.
Искаш ли бележката? - Не, не...
Ще опиташ ли пак? - Да.
Благодаря. Може би съм объркал. Да видим...
Плащането е отказано. Не става.
Оставям ти картата, ще платя утре. - Няма нужда, аз ще платя.
Не... - Стига!
Не знаех, че нямам пари в сметката. - Не знаел!
Стотинки, спечелени на улицата.
Престани! Не е учтиво.
Защо ми говориш така? - Ти ме покани, а аз плащам.
Извинявай, но е грубо. - Недей така.
Не се карайте. Няма никакъв проблем.
Записвам го на сметката ти. - Ще ти дам джобни.
Ще ви черпя дижестив, става ли? - Да, добре.
Да се успокоите. - Тя ни черпи питие.
Благодаря. - Ето така. Наздраве! Усмихнете се!
За бъдещия татко! Възползвай се, докато можеш.
Радваш ли се? Ще ставаш баща.
Хайде, наздраве!
За бъдещия татко! - Ще се справя.
Справям се отлично.
Не близвам алкохол.
Няма как да бъдеш по-лош от баща ни.
О, радарът!
Скъпа...
Забелязах, че ме гледаш.
Исках да ти кажа, че нямаш шанс. - За кого се вземаш?
С твоето тяло няма как да привлечеш красавец като мен! Чао!
Извинявам се! Когато е пиян, брат ми се държи странно.
Но е човек с възможности. Ще ни черпи питиета. Искаш ли?
Идеално. - Хайде, вземи ни нещо за пиене.
Добре...
Ще си взема душ.
Ще поспя един час, преди Камий да се е върнала...
Хайде!
Ще се оправиш ли? - Да, да. Не се притеснявай.
Хайде, да се размърдаме. - По дяволите!
Чао, братко! Пази се! - Чао!
Добър ден. Приберете, ако обичате. - Извинете.
Нужно е разрешение, за да свирите. - Разбирам. Не знаех.
Документите, моля. - Откраднаха ми портфейла...
... в бара отсреща.
Чаках да отворят, за да попитам дали не са го открили.
Реших да посвиря тук. Но ще спра и ще почакам.
Добре, ще получите глоба на адрес. - Добре.
Имена и адрес, моля. - Така... Ромен Гари.
Улица...
... "Емил Ажар", номер осем.
Париж, 18-и район.
Ще получите глобата до 72 часа.
Проверете за портфейла в участъка, на улица "Клинянкур".
Нямаше да се сетя. Благодаря ви. - Приятен ден!
Благодаря ви много!
Не е възможно! Няма те. Мъртъв си.
Или си в затвора.
Може би си паднал в пропаст.
Или си се хвърлил под влака. Но те няма.
Саломе, почакай... - Млъкни! Ще те убия!
Ти си призрак, това е сън. Къде беше?
Реши, че можеш да ме изоставиш?! Така ли?
Помисли, преди да кажеш нещо! Минаха три години и половина.
Виждаш ли това? Косите ми побеляха.
Ще ти обясня.
Но се успокой, става ли? - Не ми казвай да се успокоя!
Не ме моли за това! Не смей да ми говориш!
Просто замълчи!
Мислех те за мъртъв. За мъртъв!
Обеща ми да обиколим Франция, да имаме дом с гледка над Париж.
Аз така и не излязох от Париж.
Още живея в апартамент с гледка към кучешки изпражнения.
Помисли добре и ми обясни защо съм такава глупачка.
Бях в опасност.
Няма да навлизам в подробности.
Сериозно е. Ако ти разкажа, ще застраша и твоя живот.
Значи си шпионин. - Не...
Не се смей! Ще те убия!
Уплаших се.
Получих паник атака. Мислех, че ще умра.
Заминах за няколко дни, за да ми мине.
Но и за седмици не ми мина. Не посмях да се върна след това.
Господине, това ваше ли е? - Не, не.
После ми предложиха работа в Ню Йорк...
Тъкмо кацнах в Париж
и исках да те видя. - Ето че ме видя. Доволен ли си?
Не може ли да пийнем набързо по едно кафе?
Нямам време. - А през уикенда?
Не се отказва! Нямам време.
Още ли работиш много? - Да.
И съм майка на тригодишно момиченце, което не познава баща си.
Това също ми отнема доста време.
Почакай! Саломе, почакай!
Недей!
Момчета, какво правите?
Какво искаш? - Това са моите вещи.
Бяха оставени на улицата.
Аз ги оставих, говорех с бившата. - Защо не каза?
Не исках да ме помисли за... клошар. Нямам други вещи. Върнете ми ги.
И ние нямаме други. - Но не са ваши.
Нямаш доказателството, че са твои.
Да не се заплашваме. Не и с моята хилка. Прибери я.
Ще се договорим. - Да бе, да!
Вземам си зарядното. Трябва ми. - Добре.
Синтезатора също. Другото е за вас. - Добре.
Дай ни якето си. Изглежда мекичко. - Да...
Как да не е меко! Коприна и памук. Не го перете в пералня.
Да. - Разбира се. Мекичко е.
Еха! - Но само якето.
Беше ми приятно да се договоря с вас. Чао!
Чао. Благодарим.
Какъв глупак! Подари ми якето си.
Ще го пазим! Перем със студена вода. - Личи си. И се надушва.
Саломе, да поговорим за малко? - Още ли си тук?
Не може да ме оставиш просто така! - Ти пръв ме остави. Върви си.
Искам да я видя. Как се казва? - Махай се!
Кажи ми само името... - Помощ!
Добре ли сте? - Не съм.
Този мъж ме тормози от месеци. Причаква ме пред вкъщи.
Глупости! - Помощ!
Престани! - Остави дамата.
Познавам я. - Изчезвай!
Познавам я. Тя лъже. - Хайде, чупката!
Момчета, познавам я! - Да те няма!
Добре ли сте? - Чудесно. Благодаря.
Между нас всичко приключи. - Любов моя...
Честно да ти кажа, прекали. - Никой не те пита! Върни Режина!
Вразуми я! Дай ключовете за колата.
Трябва да говоря с отец Пан. - Тарен!
Казва се Тарен. С "е"!
Като "ден". "Прекрасен ден". - Както и да е.
Да видим как ще го обясните. - Дори няма да се опитвам.
Тарен! С "е" накрая!
"Прекрасен ден". - Както и да е...
Баща ти ли е? - Да.
Как си? - Много време мина.
Добре ли си? - Да.
Наистина ли? - Да, да...
Виждаш ли? Морето е тук. Няма нужда да излизаш от квартала.
Тръгвам. - Така ли? Не искаш ли да пийнем?
Ами... не.
Сигурен ли си? - Да.
До скоро тогава! - Да, да...
Здравейте. - Добър вечер.
Знаете ли къде е "Гранд хотел Дьо Клермон"?
Да, тук е. Това е. - Хайде, белот.
Мога да ти цитирам Монтен и Дьо Ла Боеси.
Как се казвате? - Елиот.
Илайза. - Елиот. Елиза.
Не е истина!
Това ли е "комфортният хотел в центъра на Монмартър"?
Стая номер пет, на първия етаж.
След вратата.
Какво ще пие господинът? Ехо, музиканта! Какво ще пиеш?
Извинявай. Малко съм отнесен.
Тъкмо научих, че съм станал баща.
Поздравления! - Благодаря.
Заслужава да се полее. - Определено.
Аз черпя. Какво ще пиеш?
Калвадос. - Добре, един калвадос.
Първо ли ти е? - Да. Не пия през деня.
Питам за детето. - Да, първо ми е.
Желая ти щастие.
Момиче или момче? - Момиче.
Късметлия! - На три години и две седмици.
Момент. Да?
Звънял си ми 11 пъти. Какво става?
Може ли да поговорим?
Казвай направо! - Имам предвид на живо. Може ли...
... да спя у вас довечера?
Стига, дори един ден не е минал!
Бях при Саломе. Щеше да ме убие. Откраднаха ми вещите...
... двама клошари. - Нищо не разбрах!
Не е важно. Тя ми съобщи нещо. Трябва да ти споделя.
Пиер, какво правиш там? - Идвам, мила.
Оттук усещам, че си пил.
Сигурен съм, че си при Амад. Стегни се!
Предложи да пийнем по повод новината. Ела!
Забрави! Камий може да роди всеки момент.
И аз ще бъда баща.
Затварям, писна ми. Идвам, скъпа.
Всичко наред ли е? - Не бих казал.
Какъв е проблемът? - Какъвто и досега.
Нямам пари и жилище. Вече става непоносимо.
Оказа се, че имам дъщеря. Майка й ме мрази.
Не иска да ме вижда. - Това ли е всичко?
Не. Откраднаха ми и всички вещи.
Извинявай. - Да, смешно звучи, но е мъка.
Тежко ми е. - Сипвам ти още едно.
Не мога да дам под наем една от стаите. В ремонт е.
Може да спиш в нея, да се съвземеш.
Ще измислиш нещо за дъщеря си.
Защо майка й те мрази? - Изчезнах от живота й
съвсем неочаквано. - Много мъдро!
Да... - Сега трябва да си още по-мъдър.
Тоест? - Да се раздадеш нацяло.
Франсоаз беше сгодена за военен, когато я срещнах.
Не й даваше да го напусне. - Ти как постъпи?
Спестявах седмици наред.
Наех кола и я заведох в Довил.
При мен няма да стане. - Дъщеря ми работи в "Мулен Руж".
Понякога взема покани. Искаш ли? - Не. Благодаря, Дидие.
Хайде! После ще хапнете пица, а ние ще гледаме малката.
Не, няма нужда. - Направи й хубав подарък - парфюм.
Ще ти осигуря "Шанел" за 20 евро.
Много мило. Ще помисля.
Но ще се справя. - "Шанел" за 20 евро не се отказва.
Дидие, още ли имаш камион? - Да.
Мръдни! Премести камиона!
Не мога да стоя повече. Записа ли номера, красавице?
Обади ми се!
Потегляй! - Да, разбрахме.
Приятен ден!
Парола за входа: 21b78. Ела да видиш малката довечера.
П.П.: Кретен!
Трябва да спрете музиката. Не може да свирите без разрешение.
Добре, не знаех. Съжалявам.
Документите, моля. - Няма да ми повярвате...
Откраднаха ми портфейла снощи, в бара отсреща.
Чаках да отворят, за да попитам дали са го намерили.
Добре. Ще ви изпратим глобата на адрес.
Чудесно. Така... Иво Ливи.
Л-и-в-и.
Улица "Ив Монтан" номер осем.
Париж, 18-и район.
Заповядайте. Ще получите глобата до 72 часа.
Добре. - Ако портфейлът ви не е в бара,
проверете в участъка.
Нямаше да се сетя. Благодаря ви много!
Приятен ден. - Благодаря. И на вас.
Казино
Благодаря.
Отлично.
Довиждане. - Благодаря. Довиждане.
От малко лозе в Жура. Около 20 декара.
Отлично вино. - Вземам го.
Чудесно. Няма да съжалявате.
Много меко вино,
леко, с флорални нотки.
Седемдесет и пет евро. - Явно наистина е отлично.
Благодаря.
Здравей. - Дошъл си с приятелка.
Луиз? Ела да поздравиш.
Това е Сезар. - Здравей.
Стар приятел на мама.
Как си? Луиз ли се казваш? Красиво име.
За мен ли са, или имаш друга среща?
За теб са.
А защо носиш вино?
За вечерята.
Каква вечеря?
Заповядай.
Пребоядисала си. Приятно е.
Апартаментът изглежда чудесно.
Прекрасно е. Тоест...
Променено е, но същевременно...
Красив апартамент, наистина.
Колко квадрата е? - Млъквай!
Добре.
Виждам, че г-ца Луиз рисува.
Водя ти нов приятел.
Казва се Теди. "Здравей!".
Не ти ли харесва?
Ела да измием зъбите. Пожелай лека вечер на Сезар.
Лека нощ! - Чао!
Да измием зъбите.
Обади ми се след 10 минути да ми кажеш, че Камий ражда.
"Жителите на градчето изглеждаха така безгрижни,
че никой не можеше да предположи колко тревожни ставаха нощем.
Мамо, това е толкова е неловко."
Този човек говори като мен.
Искаш ли да помолим Сезар да играе чудовището Скарифон?
Той разбира много от чудовища. Искаш ли?
Какво трябва да правя? - "Всички се ужасяваха от идеята,
че Скарифон, който яде деца, може да се появи отново някой ден.
Никой не знаеше, че тече подготовка на тайна операция.
Четирите дъщери на кмета
се готвеха да открият Скарифон през нощта,
за да отърват градчето веднъж завинаги от това страшилище.
И четирите правеха ето така...".
Никога ли не те е питала?
Още е твърде малка. Ще започне да пита след година-две.
Какво ще й кажеш?
Истината.
Че не знаеш къде е бил баща й? - Не.
Че е дошъл една нощ, прерязала съм му гърлото
и съм успяла да разтворя трупа във ваната.
Но не бива да казва никого, защото мама ще отиде в затвора.
Нямаш вана. - Не си я видял.
Вече имам.
Продължаваш ли да свириш?
Не, отказах се.
Нямаше ли срещи със звукозаписни компании?
Аз не...
Така и не изпратих музиката.
С какво се занимаваш?
Ами...
Изкарах немалко пари в Ню Йорк.
Беше чудесно.
Но в един момент се отегчих и реших да се върна.
Защото Париж ми липсваше.
Не работиш ли? - Напротив.
Работя.
В един бар.
Сервитьор ли си? - Не, управител.
Купих бизнес с натурални вина.
Това например е наше.
Работим само с малки производители.
Това вино е от лозе в Елзас, само няколко декара.
Но е много меко, много...
Растително, тържествено...
Не ти ли трябва сервитьорка?
Омръзна ли ти да си караш трамвай? - Питам за една приятелка.
Има финансови проблеми и й трябва допълнителен доход.
Страхотна е. - Добре.
Аз съм в бара всеки ден, наемаме хора. Свържи ме с нея.
Ще я видя утре. Ще минем заедно през бара.
Утре вечер няма да съм там. Може би...
Не си ли там всеки ден? - Да, почти всеки ден.
Но тъй като съм управител... - Не искаш да й помогнеш.
Искам. Просто трябва да...
Да наминем надвечер утре? Какъв е адресът?
Ще ти го изпратя с есемес. - Как се казва барът?
Още е с името от предишния собственик.
Тъкмо завършихме ремонта и трябва да измислим...
... ново име, което да звучи добре.
Радвам се да те видя.
Въпреки че те мразя.
И аз.
И ти ли ме мразиш?
Няма ли да вдигнеш?
Ще се обадя после.
Продължава да звъни.
Това е брат ми. Сигурно иска да пийнем по-късно.
Отговори. Може да има някакъв проблем.
Не мисля. Ало?
Как си? - Не съм добре. Раждането започна.
Чудесно. Как върви?
Ужасно, в паника съм. Ела, моля те. - Не мога.
Всичко ще е наред. - Не!
Искам да умра. Не ме оставяй сам!
Ще се справиш. - Не искам Камий да ме вижда...
... така. - Спокойно!
Наплискай си лицето с вода. Ако не помага, ще дойда.
Само се обади. Не мога да говоря сега.
Добре, ще се обадя.
Той добре ли е? - Виж...
Винаги преувеличава. Ще му се обадя после.
Жената на брат ти ражда. Трябва да отидеш.
Ще си допием, а ако се наложи, той ще се обади пак.
С теб ще се видим утре вечер. Върви сега. Той има нужда от теб.
Много съжалявам.
Не се тревожи. Човек свиква да го изоставят.
Защо беше така настоятелен? Обади се три часа след есемеса ми.
Казах ти, че всичко е наред.
Прекали! - Камий наистина ражда.
По дяволите! Извинявай. Идвам.
Защо си отвън? - Тя така пожела. Не й помагах.
Спокойно. Просто си в паника. - Контракциите са непоносими.
Дишай дълбоко. Всичко ще е наред.
Имаш нови обувки? - Ще ти обясня после.
Хайде, не я оставяй сама.
Забрави. Ще ме убие. Иди ти!
Глупости! - Кажи на Камий, че мисля за нея.
Няма да гледам как жена ти ражда.
Свикнал си да се справяш със стресови ситуации.
Моля те, влез.
Ще ти върна услугата. - Не.
Покажи се на вратата и кажи нещо успокояващо.
"Пиер е много напрегнат, но мисли за теб и те обича."
Ти луд ли си? - Сезар, направи го заради мен.
Не!
Няма. - Хайде!
Хайде! - Не!
Благодаря! - Мамка му.
Какво търсиш тук? - Идвам като приятел.
Да ти предам нещо от Пиер.
Чудесно, Камий. Бебето излиза. Виж!
Казвай бързо и изчезвай. Къде е Пиер?
Обади ми се, стресиран.
Скоро ще се върне. Мисли за теб.
Спокойно. - Отново контракции. Дишай дълбоко!
Хубаво. Да направим "ом". - Дишай!
Какво?
Добре, виждам косата.
От два часа я виждаш!
Сигурна ли си? - Знам, че е трудно.
Искам в болница, да се свършва. - Успокой се!
Виждам много коса. - Провери!
Искам да видиш. - Не мога...
Не спори! Виж дали това е косата на бебето.
Ще направя снимка и ти ще видиш. - Хайде, помогни на бебето.
Увери се сама! - Виждам главата!
Ще ви оставя да си почините.
Чао, братле! Ще се чуем утре.
Честито! - Благодаря.
Няма за какво. Чао.
Може ли? - Да.
Моля, оставете съобщение.
Аз съм, татко. Надявам се, че си добре.
Исках само да ти кажа, че Камий роди тази вечер.
Пиер ще се зарадва, ако го поздравиш със съобщение.
Надявам се, че си добре. Чао.
Добър ден, господа полицаи!
Как си, Пиер?
Няма за какво. Беше хубаво да съм с вас.
Да. Вчера ми каза, че ще направиш нещо за мен.
Да, каза го. Искам да се обадиш на Аксел.
Разбра за кухнята, не е сложно.
Така... Сега съвсем набързо.
Тези, които идват за бързо питие, ги държиш на бара.
Пред менюто. Схващаш принципа.
Онези, които искат бутилка, настаняваш на маса,
и ми ги прехвърляш. - Добре.
Разбра ли? - Ако се колебаеш за вината,
ме питаш, точно така. Разбираш от сортове вина, нали?
Разбира се. - Чудесно.
Внимавай с машината за рязане. Не ми се ходи в спешното.
Това е всичко. Да те видя в действие.
Добре. - Давай!
Добър вечер. - Аз ще ги посрещна. Как сте?
Да ви настаня на терасата? Искате ли бяло вино за начало?
Сезар, две чаши "Шабли".
Две чаши "Шабли"...
Доброто старо "Шабли".
Виното идва ей сега. С плато колбаси.
Добър вечер. - Добър вечер.
Трябва ни маса за двете... - Здравей.
Не сме резервирали. - Няма проблем, ще намеря маса.
Приятелката ми Диас. - Диас, приятно ми е.
Ще ви настаня отвън. - Там ли?
Да. - Идеално.
Харесва ли ви? - Чудесно е.
Аз черпя. - Много мило.
Извинете. Не е ли прекрасно?
Изцяло обновено.
Разликата е огромна. Преди беше миризлива дупка.
Пълно с пияници по цял ден.
Ти разбираш ли малко от вина? - Не съм експерт.
Но усещам, че това е по-окислено.
Ще го сменя. - Няма проблем. Харесва ми.
Пренася ни в Жура. - Точно така. В сърцето на Жура.
Познавачка. - Да, страхотно!
Виждам, че имаш познания.
Беше ми трудно с Аксел в началото.
Тя нямаше никакъв опит в ресторантьорството.
Беше работила по рибни пазари.
Но е много приятна и общителна. - Как сте?
Бъбриш си с клиентите? Здравейте.
Добър вечер. - Приятно ми е.
Говорехме си за теб. - Какво по-точно?
Само хубави неща. - Радвам се. Не сте ли гладни?
Той не ви е донесъл менюта. Реших, че може би сте гладни.
Не сте ли? - Дългът ме зове.
Така, менютата. Почисти масата и донеси някакво месно плато.
Внимавай с машината за рязане. Не ми се ходи в спешното днес.
Наздраве! - За нас!
Добре ли си прекарвате?
И още как! Гледайки те как се подчиняваш.
Страхотна жена.
Казах й, че се престарава. Но със служителите не е лесно.
Искате ли десерт? - Две чаши шампанско.
И два шоколадови муса.
Шампанско и шоколадов мус. Две чаши шампанско и два муса!
Шоколадът е... - Какво ти става?
Не с този тон! Не сме на рибния пазар.
Прибери ножа и ела да поговорим. - Определено ще поговорим.
О, боже! Свършено е с него.
Какво си въобразяваш, че правиш? - Много съжалявам!
Заведението е пълно, а ти се правиш на шут!
Излъгах те.
Не разбирам нищо от вина и ресторантьорство.
Тези неща не ме вълнуват. - Тогава защо работиш тук?
Саломе е жената на живота ми.
Тъкмо възстановихме връзка. И за да съм на ниво, й казах,
че държа бар.
Реших, че като собственик на бар ще изглеждам добре в очите й.
Това е, аз...
Преди три години оплесках всичко.
Сега тя ми съобщи, че съм баща на детето й.
За да изглеждам достойно, излъгах, че имам бизнес.
Тя пожела да дойде.
Не посмях да й кажа истината.
Нищо работа, за два часа ще се преструвам. И...
Ето ни тук. Исках да съм готин. Но ще й кажа истината.
Недей! Ела да те прегърна.
Разплака ме.
Ето какво. Нищо не й казвай, разбра ли?
Ти си Хю Грант. - Почасово.
Ще си върнем Джулия Робъртс.
Вече си шеф на бара.
Няма да се справя. - Ще се справиш. Хайде.
Може ли сметката? - Аз черпя.
Много мило. Благодаря. - За нищо.
Ще останете ли още малко? - Не, тръгвам, изморена съм.
Имам номера ти, ще се чуете с Аксел. - За какво?
Диас ще работи допълнително за нас през уикенда.
А, да, разбира се. - Чудесно.
Много благодаря. - Няма за какво.
Страхотно. - И така...
Ти ще останеш ли?
Ще остана, но само едно питие.
Пази се! Лека нощ, мила!
Още веднъж благодаря, оценявам го. - Не се тревожи.
Настани се на бара, докато оправим тук.
Чувствай се като у дома си. - Точно така.
Пийни с нас, по изключение. - Не мога, работя.
Нито капка по време на смяна.
Работила си на пазара?
Да. - Да.
Това не е сламка!
Озовах се в стаята, където снаха ми раждаше,
в басейн. Не знаех, че е възможно.
Обичам тази песен.
Обожавам я!
Хайде на дансинга! - Не, ще те гледам.
Да танцуваме, хайде! - Не, не...
Боже!
Ужасно много боли!
Непоносимо.
Щеше да ми счупи костта. - Свършено е с теб. Край.
Вътрешен кръвоизлив.
Не разбирам защо се насочи към такъв здравеняк.
А ти защо танцува с тип, който прилича на Шон Пол?
Престани! Нищо ти няма. Добре си.
Наистина боли.
Този град е лудост.
Бях чела за Париж, преди да дойда.
Мечтаех да видя Айфеловата кула и "Сакре Кьор".
Но любимото ми място е това тук.
"Барбес-Рошешоар".
Липсваше ми.
И ти - на мен.
Защо го направи? Какво има?
Какво става? - Просто...
Много ми липсваше, но имам желание да те нараня.
Съжалявам. - Какъв е смисълът?
Защо сме тук, Сезар? - Какво имаш предвид?
Защо си тук? Какво правим? Защо се върна?
Чувствах се виновен задето си тръгнах.
Не мога да върна времето назад.
Искам да бъда с теб непрекъснато, всяка секунда.
Да пийнем у вас и да ми разкажеш какво си правил толкова време.
Няма как да стане. - Не ми казвай, че живееш с някого.
С никого не живея.
Спя на канапето у един приятел, имам си проблеми.
Нали ми каза, че си купил апартамент?
Да, но е в ремонт. Навсякъде има гипс. Пълен хаос.
Там има един тип. Ела. - Страх ли те е от него?
Голям и страшен е. - Страх те е!
Не е за вярване. Срещаме се рядко и случайно.
Изгубил си е ключовете. Не сме били близки като братовчеди.
Никога. Но сме семейство и си помагаме. Нормално е.
Може ли вече да тръгвам?
Изморена съм.
Разбира се. Извинявай.
Внимавай по пътя. Ще ти се обадя утре.
Няма проблем. - Пази се.
Чао. - Чао.
Дали ми повярва?
Обувките. - Щеше да заспи,
докато ти й обясняваше.
"Не е за вярване, случайно, на улицата...".
Престани! - "Загубил си е ключовете".
"Братовчед ми е. Какво съвпадение."
Не те бива в лъжите. - Не всички имаме твоя талант.
Лулу?
Тя спи.
Боже! Добро утро!
Как си, миличка? Добре ли си?
Закъснявам. Проклятие!
Ще слезеш ли с нея? - Да.
Искаш ли закуска?
Да? Така...
В хладилника има мляко. И горещ шоколад на прах.
Третото чекмежде, вляво. - Добре.
Какво обичаш за закуска?
Филийки с масло. - Така... А горещ шоколад?
Малки, средни или големи квадратчета?
Минитриъгълничета. - Майчице!
С малко сладко или със...?
С много сладко.
Сладко от боровинки. - Имаш ли други деца?
Удава ти се. - Имам много деца.
В Мексико, в Москва, в Ню Йорк.
Може да се съберем всички заедно на Коледа.
Какво ще правиш довечера? Аз съм свободен.
Мога да я взема и да дойдем в твоя апартамент?
Ще ни покажеш своя палат. Нали?
Идеално. - Към 18,30 ч.?
Ще побързам. Закъснявам. - Побързай.
Създаваш лош имидж на железниците. Да й кажем да побърза!
Яде, сменихме памперса. Какво още да направя? Успокой се!
По дяволите, от работа.
Не вдигай. Уикенд е. И си в бащинство.
Именно! Значи е важно. Ало?
Не, забрави!
Няма да го направя.
Няма да ти дам ключовете.
Не ти искам обувките. Шегуваш ли се?
Скъпа, отивам на работа.
Прекаляват.
Имат проблем с някакъв лаптоп.
Не може да те притесняват така. - Ако не отида,
ще изпуснем голяма сделка.
Няма да се бавя повече от половин час. До скоро!
Това е лудост!
Тя ще те убие, като разбере, че си бездомен.
Всичко се нарежда. Ще измисля нещо.
Ето. Внимавай! Апартаментът на Антоан е много скъп.
Не чупи нищо! - Само ще им го покажа
и ти връщам ключовете.
Притеснен си. Всичко наред ли е? - Не, не е.
Синът ми ме мрази. Ще ме удуши, като порасне. Психопат!
Глупости! - Усещам го. Безполезен съм.
Той няма нужда от мен.
Те са си двамата, а аз стоя отстрани. Това е ад!
Ще тръгвам. Не бива да закъснявам.
На вашето внимание отдясно - знаменит местен музикант.
У вас е по-приятно.
Да организираме нещо семейно?
Да убием жените и децата и да изчезнем двамата?
Нещо като вечеря. Семейно събиране.
Татко ми се обади след раждането. Зарадва ме.
Така ли? Супер.
Тръгвам. - Предай това. Чао!
Благодаря. - За нищо.
Тук ще е кабинетът ми.
Ще виждам звездите през стъкления покрив. Прекрасно!
А тук ще сложа голяма библиотека.
Библиотека? - Разгледай спалнята ми.
Чудесна е. - Ще стане супер.
С Луиз ще ни е много удобно тук.
А ти къде ще живееш?
Ами... тук.
Нали каза, че не свириш?
Да, спрях.
Взех това за брат ми, иска да свири.
И то на струнен инструмент, докато с клавишните е по-лесно.
Улучваш нотите. Ще му дам своя синтезатор.
Аз не свиря вече. - Не си се научил да лъжеш.
Не лъжа. - Нима?
Не. - Ясно е, криеш разни неща от мен.
Преди криех, но вече не. - Казваш само истината?
Само истината. - И още как!
Хубаво е да не се отказваш от мечтите си. Малцина успяват.
Добре постъпваш.
Може ли да чуем новите ти песни?
Нямам нови песни, защото...
Спрях са свиря. Имам само стари песни.
Може ли да ги чуем? На Лулу ще й харесат много.
Нали, Лу? Какво правиш?
Бъдещ сериен убиец. - Остави това, опасно е.
Хайде, стига! - Много е опасно.
Налага се да ви оставя. Трябва да заместя колежка в бара.
Тя също е изморена. Ще се видим по-късно?
Да. - Тръгваме.
Не знам как ще се измъкна от тази ситуация. Голяма каша.
Ще измислиш. Винаги успяваш. - Защото обичам да бягам.
Но сега не искам.
Чувствам се прекрасно със Саломе и детето.
В семействата често лъжат, че дядото е бил герой.
Но е хубаво да кажеш истината.
Ако й призная, ще я загубя завинаги. - Престани да се оплакваш.
Вземи ключовете за колата и я заведи в Довил.
Стига с този Довил! - Ще ви се отрази добре.
Благодаря, приятелю.
По дяволите.
Кошмарно е. Тъкмо заспа.
Да ти сипя ли нещо? - Не бива да мириша на алкохол.
Нямаш ли зелен чай?
Променили сте се, момчета. - Съжалявам, оставям ви.
Потиш се много. - Чао!
Чао, Сезар!
Обувките? - Няма проблем.
Мамо? - Да?
Целувка. - Идвам.
Целувки, Сезар.
Изглеждаш чудесно. Отиваме при бавачката.
Отиваме при бавачката!
Не, почакай!
Така е по-добре.
Разпери ръце и се завърти! Точно така.
Опа! - Коляното ли удари?
Ще си лягаме ли?
Да спим? - Да.
Да ставаме.
Колко е часът? - 10,30.
Стегни багажа. Заминаваме на почивка.
Къде отиваме? - Изненада.
За колко време? - Не твърде дълго.
Утре съм на работа, не мога.
Изненада е. Хайде!
Ставаме!
Искаш ли да ти направя чай? - Да.
Имаш ли ми доверие? - Не.
Хайде, дами, готови ли сте?
Чия е тази кола? - Откраднах я.
Да бе, да.
На един приятел е. Да побързаме.
Къде сме? - Нали искаше обиколка на Франция?
Може да отидем до амфитеатъра в Арл. - Много е далече.
Ето тук е. - Далече сме.
Може да видим пещерите Ласко.
А "Шамбор" е до тях.
Какво е това? - Замъкът "Шамбор". Красив е.
Ало? - Тук е истински ад.
Камий и Саша ме мразят. Трябва да се видя с други хора.
Може ли да вечеряме в неделя?
Мразя семейните вечери. Разбираме се, защото сме пияни.
Ще хапнем, ще ти изпеем "Честит рожден ден".
Ще попитам Саломе, но не ти обещавам нищо.
Да поканим и татко? Ще ни разкаже за депресията си и ще се застреляме.
Пиер? - Затварям. Хитлер ме вика. Идвам!
Брат ми предложи семейна вечеря за рождения ми ден.
Отказах му. По-добре да сме тримата. - Не, идеята е добра.
Ще обядваме у дома.
Да не усложняваме нещата. - Няма нищо сложно.
Ще сготвим някакъв семпъл обяд. - Добре, добре.
Нямаш желание? - Не обичам семейните рождени дни.
Ще бъде приятно. Но без да се изпускаме за...
Ще й кажем, като му дойде моментът.
Ела, Лулу!
Хайде!
Поканени сме на обяд в неделя у Саломе. Ще отидем ли?
Както кажеш. - Добре.
Не предполагах, че е толкова огромен.
Май истинският е още по-голям.
Още имаме време да отидем в Арл. - В Арл ли?
Виж. - Арл.
Ние сме тук. Ето тук. - Да, виж.
Минаваме през Арл и се отбиваме в Савоа.
После се прибираме. - Макът плаче.
Плаче ли макът? - Да разгледаме селото?
В галоп?
Да настигнем мама!
Не те питах, някой да не яде нещо?
Сезар? - Да, да.
Добре ли си? - Да, защо?
Не знам, изглеждаш разсеян.
Надявам се да мине добре. Семейството ми е малко...
... странно.
Ние сме твоето семейство.
Те са ни гости. Нали така?
Ето ги. - Да посъберем.
Разхвърлях малко. - Виждам.
Честит рожден ден! - Благодаря.
Здравей. Камий. - Саломе.
Приятно ми е. - Здрасти.
Помниш Пиер, нали? - Да, отдавна не сме се виждали.
Много е приятно у вас. - Благодаря.
Опа, татко! Не те видях.
Защо се криеш? - Не се крия.
Напротив, криеше се в коридора. - Не, тъкмо дойдох.
Как си? - Добре.
Как сте всички? - Чудесно.
Здравейте.
Приятно ми е да се запознаем. Заповядайте.
Значи спи през деня, не през нощта?
Спи през цялото време. - Колко е пораснала Саша!
Не, това е Луиз.
Това е моята дъщеря, на три години.
Татко... Това е Саломе.
Саломе, това е баща ми Паскал.
А Луиз е дъщерята на Саломе.
Колко е часът?
Точно един. Да ви взема ли палтото?
Не.
Обожавам нар, но трудно се бели.
Спи като пън, нищо не яде.
Ще се събуди за тортата. Познавам си я.
Не мога да се спра.
Добре ли си, татко? - Да, добре съм.
Студено ли ти е? Искаш ли одеяло? - Не, няма нужда.
Сезар. Я ми кажи...
Усмихвам ли се?
Всъщност не.
А сега усмихвам ли се?
Сега да.
А сега? - Не е точно усмивка.
Ето, това е чичо ти. Чичо е тук, ела.
Я виж сега. - Невероятно!
Направо е... - Това си е привличане. Магьосник.
Пиер? Сега усмихвам ли се?
Не. - Нито от едната страна?
Нито от едната. Изобщо.
Какво ти е? Добре ли си? - Да.
Да, Паскал, държиш се странно.
Изглеждаш по-странно от обичайното. - Да.
Какво има? - Направих си една процедура и...
Боя се, че е неуспешна.
Как така? Операция ли? - Не точно.
Една инжекцийка. Исках да пробвам...
Да изгладя малко бръчките. - Какво?!
Ботокс ли си сложи?
Да. - Тук ли?
Не точно. Не.
Хиалуронова киселина. Напълно естествена.
Сериозно, но защо? - Защо си го причини?
Александра ме напусна.
Тежко ми е. - Татко!
О, Паскал. - Защо?
Не знам защо. Каза ми, че...
Каза, че не може...
Не може да си се представи с мен. Не разбирам.
Защо? - Защото тя е на 36 години.
Нима?
Когато жената е с 30 години по-млада,
че даже и с повече, и каже, че не се вижда с теб,
първата ти мисъл е да си сложиш ботокс като актриса?
Ще те плесна, ако продължаваш. Кажи му да спре.
Пиер, стига! - Престанете, момчета, грубо е.
Разделите са ужасни.
Да, ужасно е. - Горкият Паскал.
Съкрушен съм. - Ще мине, след пет-шест месеца.
И устните като на Никол Кидман ли ще изчезнат?
Престани! - Да говорим за нещо друго.
Дядо спи. - Виж.
Честит рожден ден!
Честит рожден ден,
честит рожден ден, Сезар!
Честит рожден ден.
Да духнем свещите заедно. Едно, две...
Две и половина... Три... Хайде.
Едно, две, три!
Сега ще отворя подаръците. - Да, давай.
Подарък от братчето ми. - Постарах се.
Прословутите. - Великолепно.
Това е от нас с Луиз.
Благодаря. - Чек ли е?
Ако искаш. Първо, Паскал, искам да ви благодаря,
че се е родил този кретен.
Отдавна не съм била толкова щастлива.
Така че - благодаря. - Радвам се.
Е...
С Луиз смятаме, че не бива да се отказваш от музиката.
Затова размножихме миниалбума ти
и го изпратихме, на колко, Лулу? - На 18.
На 18 лейбъла. От два искат да се срещнете.
Браво, страхотно!
Страхотно! Аха, ето.
"Среща с "Асуна Мюзик" в четвъртък, 14 часа."
Е, харесва ли ти? - Ами...
Не знам какво да кажа. Трогнат съм, благодаря.
От 15 години ти казваме да си пратиш песните.
Не е като да си нямал време да се подготвиш.
Да вдигнем наздравица за Лулу. Браво, това е благодарение на теб.
Браво! - За Лулу!
Мина добре, нали?
Да, беше супер.
Всичко наред ли е? - Да.
Все едно си взел LSD с баща си.
Не, добре съм.
Просто съм уморен.
Забравих нещо. Да оставя ключовете на Аксел в бара.
Тя няма ли ключове там?
Имахме резервен, но го изгубихме. Ей сега се връщам.
Сезар?
Ало?
Да.
Да, ясно.
Благодаря за всичко. Да. Франсоаз по-добре ли е?
Предай й сърдечни поздрави.
Обещавам, ще мина.
Добре, целувки.
Чао.
Какъв тъпак!
Извинявай. - Къде беше?
В бара. Беше пълно, затова помогнах малко.
После пийнахме. - Но аз звъннах.
Знам, но не исках да те притеснявам.
Беше си легнала, а ми откраднаха телефона.
Звъннах в бара, нямаше те.
Защо си звъняла в бара? - Не си вдигаше телефона.
Кой ти вдигна? - Сервитьорка. Каза, че те няма.
А после в полицията ли се обади? - Много смешно!
Какво ти става? - Нищо.
Нищо, измисляш си.
Нищо не разбирам. - И аз, не искам да...
Саломе, нямам желание да водя този разговор сега.
Какво сега? Ще се караме като нормална двойка ли?
Нормална двойка? Аз ли съм нормалната?
Ти ли си нормалният в тази къща?
Ти се държиш така. Обаждаш се, притеснена, на сервитьорката.
Заради лейбъла ли? Тогава не ходи, няма проблем.
Не ми казвай какво да правя.
Страх те е да не се провалиш? - Ти се страхуваш да опиташ.
Не, теб те е страх? - От какво?
Това не е подарък, а очакване. - Моля?
Разбира се. - Какво мога да очаквам от теб?
Да съм на висота, като всички!
Само това искаш. - Много ти благодаря.
Не ставай, тук ще спиш!
Вониш на алкохол!
Историята се повтаря.
Отново мълчание и неразбиране от твоя страна
и вечните празни обещания и страхливост от моя.
По дяволите.
Плаче ми се, като си представям как четеш това
и косите ти побеляват, а погледа ти помътнява.
Плаче ми се по-скоро, като го препрочитам
и си мисля как можах да напиша такова нещо.
Много съжалявам, Саломе.
Не заслужавам обичта, която ми давате с Луиз,
защото съм лъжец.
Нямам апартамент, нито пари. Нямам работа, нямам бар.
Нямам нищо, но това вече го знаеш.
Три години продавах мохито в Коста Брава,
чистех тоалетни на къмпинг в Португалия.
И още един куп безславни неща,
убеждавайки се, че съм свободен, и че това е най-важното.
По-важно от вълшебната любов с жената на живота ми.
Когато се върнах, не бях предвидил, че с теб ще има една малка Лулу.
Нямах какво по-добро да ти предложа, затова отново ви излъгах.
Защото ме беше страх, че няма да съм достатъчен.
Непрекъснато се страхувам, че не съм достатъчен.
Въпреки че чувствата, усмивките,
всички щастливи мигове бяха напълно искрени.
Затова си тръгвам. Отново.
Може би това е пътят ми.
Кажи на Луиз каквото решиш.
Че съм в затвора, защото съм откраднал бонбони.
Че съм изгорил Амазонската джунгла.
Или че съм катастрофирал с тротинетка. Само да е нелепо.
А не героично. Често се опитваме да превърнем отишлите си в герои.
Аз не съм нищо подобно. Или просто й кажи истината.
Изглежда, че понякога това се отразява по-добре.
Обичам ви.
Скарифон.
По дяволите. - Какво?
Саломе ми пише. Явно Сезар пак е изчезнал.
Ще видя дали не е при Амад или мъртъв под някой храст.
Не, Пиер. - Връщам се след 10 минути.
Не ме интересува, и 10 секунди са твърде много.
Престани да се грижиш за брат си, сега се грижи за сина си.
Грижа се за него.
Скъпи? Не те критикувам. - Напротив.
Стараеш се максимално и никак не ти е лесно.
Но мислиш за прекалено много неща.
Сезар може да се храни и къпе сам. Саша - не.
Остави го да се оправя.
Нали? - Да.
Нека сме си тримата заедно. А и с какво можеш да му помогнеш?
Не можеш да го заместиш в грижите за самия него.
Какво искаш да правим довечера?
Бургер и филм? Става ли?
Как е малкото бебче?
Знам, животът не е лесен.
Голяма гадост е.
Ето така, миличък. - Нахрани ли се?
Извинете? Продавам си телефона.
Извинете? Продавам си телефона, 50 евро.
Не, благодаря.
Извинете, продавам си телефона. - Закъсал ли си?
Да, трябва да си купя билет. - Какво ще правиш с парите?
Ще си купя билет, нали ти казах. - А, ясно. Не ме интересува.
Но очилата ти... - Не, те са ми нови.
Хайде, де! - Не.
Ще ти дам добри пари. - Няма нужда.
Колко? - Не.
Господине! Господине! Добър ден.
Спрете музиката, моля. Покажете ни разрешителното си.
Какво разрешително? - Нужно е, за да свирите на улицата.
Не знаех. Откраднаха ми портфейла на онази тераса.
Оставих го на масата и като се обърнах, човекът избяга.
Влакът ми за Брест заминава след 25 минути,
а билетът ми беше в портфейла, съжалявам.
Не ми се занимава с това, оставете ме на мира.
Моля? - Оставете ме, не разбирате ли?
Трябват ми 20 евро да си купя билет, така че не ме занимавайте.
По-кротко с тона. Документите, моля.
Напишете ми глоба, не е сложно.
Напишете ми фиша, но не ме занимавайте.
Съберете си нещата, иначе отиваме в участъка.
Нямате ли дилъри за гонене? Не можеш да бягаш бързо ли?
Нещастници! - Хайде, с нас.
По дяволите! - Успокойте се.
Няма нужда да се ядосвате. - Разбира се, че има!
Вземете ми нещата! Само те ми останаха.
Тъпакът ми счупи ръката. Качвай се, няма да избягам.
Така, готово. Само един подпис отдолу, моля.
Така. 15 пропуснати повиквания от приятелката ви.
Обадихме й се да й кажем. Не сме чудовища.
Благодаря. - Така.
Вещите ви.
Точно така. Супер. Хайде, тръгвайте. - Благодаря.
Приятен ден, господине. - Довиждане.
Виж кой е тук.
Съжалявам. - Млъкни!
После ще говорим. Качи се с нея. - Там ли?
Да. - Отзад, ей там.
Тези трите са нови.
Този е от лъжата за ключовете. Този - когато избягах.
А този дългият е от ареста.
Арестът е голям проблем.
А тези са...
Помниш ли? - Да.
Слушай внимателно, лайно такова,
остави ми нещата пред шибаната ми къща,
иначе ще ти размажа физиономията. Ясно ли ти е?
Никога повече не искам да те виждам, ясно ли ти е?
Извинете. - Чакай. Да?
Вие сте най-красивото нещо, което съм виждал.
След раждането на едно теленце на земеделския панаир.
Беше много трогателно. Беше голямо...
Как се казвате? - Саломе, а вие?
Сезар. - Гледаше ме ей така...
С влюбени очи.
Много съжалявам. - Млъквай, ще ти размажа мутрата.
Сега говоря аз.
И аз трябва да ти кажа нещо.
Онзи ден на тази пейка...
... разбрах, че се случва нещо.
За пръв път имах усещането, че животът ми започва.
А когато изчезна,
сякаш нищо повече нямаше да се случи.
Затова, когато се върна,
си казах, че трябва да направя всичко възможно този път да останеш.
Съжалявам, Сезар.
Аз също те излъгах.
Тя не ти е дъщеря.
Но...
Аз все пак много я харесвам.
Тя също те харесва.
Тогава какво ще правим?
Като начало, ще си вземем сладолед.
Да.
Лулу! Хайде, отиваме за сладолед.
Искаш ли сладолед? - Да.
Мислиш ли, че изглеждаме по-странно от другите?
Другите парижани? Не.
Странно е да отглеждаш деца сред гълъби и плъхове.
Мислиш ли, че ще е трудно?
Несъмнено. Но същевременно, не е задължително.
Не, ще се оправим.
Искаш ли да пуснеш паричка?
Точно така.
Браво!
Да отидем на почивка в Арл. - В Арл ли?
Какво толкова има в Арл? - Много го харесвам.
Харесваш Арл? Стига, писна ми.
Ще ядем пилешко с роднините ти всяка неделя.
В никакъв случай.
Дай ръка. Луиз?
Спокойно, тук няма коли.
Да вървим по слънчевия тротоар?
Дай на Сезар да те носи. По-лесно е.
На рамене ли? - Да.
Хайде. - Точно така.
Може да се преместим. - Не, мразя да събирам багаж.
Да се престорим, че се преместваме? - Да, може.
Да разглеждаме апартаменти... - Които не ни харесват.
И да ги критикуваме. - Не са на висота.
И...
Ще си уговоря среща в банката, ще се престоря на много богат.
Искам много голям апартамент. - Нямаш пари дори за сладолед.
Имах голям проект предвид.
Исках да направя фирма за доставка на морска храна.
Щеше да е голям успех.
Невероятен си! - Щяхме да живеем царски.
Дали финалните надписи ще минат,
преди да завием зад ъгъла?
Не съм сигурен. Дългички са.
Хората ще си тръгнат. - Тогава да ускорим крачка.
Иначе хората ще се приберат. - А ние къде ще отидем?
Искаш ли да се приберем вкъщи? Лулу, ще се прибираме ли?
Превод ГЕРГАНА ЦЕЛОВСКА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИА СТУДИО