Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A francba!
A rohadt életbe!
- Mit csinálsz te itt? - És te mit csinálsz itt?
- Ez az én lakásom. - Igen, de...
Megszívtam, és láttam a Facebookon, hogy nyaraltok
a jövő hétig. A házmesternő nagyon kedvesen ideadta a kulcsot.
Három évre eltűnsz, aztán csak így beállítasz?
Jól van, na, rendet rakok. Nem tudhattam...
Fogd be! Ha Camille meglátja ezt a kuplerájt...
- Elmagyarázom neki. Rendet rakok. - Csináld, vagy...
- Csinálom, ne ordíts! - Siess már!
- Öt perc múlva itt lesz. - Szia, baszki! Szia!
Igen, szia. És főleg viszlát.
- A francba! Jól van, na! - Disznó vagy! Undorító ez az egész!
- Rakj már rendet! - Azt csinálom!
Add ezt ide! Azzal foglalkozz!
Pár cuccot beraksz egy zacskóba. Mit kell itt cirkuszolni?
Bocs, de a jövő hetet írtad.
Gusztustalan vagy! Undorító! Nézd meg!
Nem tudtam, hogy hazajöttök.
Inkább ne csinálj semmit! Ne nyúlj semmihez!
Add ezt ide! Elég lesz.
Mint egy disznó! Minden tele van raviolival.
- Szia, Camille! - Szia!
Először is, gratulálok. Úgy látom... Semmi stressz, intézem.
Mindent intézek, te csak a babával foglalkozz! Pozitív energia a babának,
csak az számít. És ennyi. Egy óra múlva, sőt annyi se,
nem is hallotok rólam többet.
Mit csinálsz itt? Inkább hagyjuk!
Szállodába megyek.
Mire holnap visszajövök, minden ragyogjon.
Te addigra elmész, mi pedig úgy csináljuk, ahogy megbeszéltük.
Christian Clavier-filmeket nézünk és burgert eszünk.
Oké.
- Jó babaváró bulit! - Akkor szia!
ROMANTIKUS VÍGJÁTÉK
A melóval minden rendben?
Igen. Nem egész egy hónapja váltottam, és most jobb.
Klassz! Már nem az öltönyös seggfejekkel vagy,
akik Excel-táblázatokat töltögetnek.
Nem, azt abbahagytam.
- Akkor mit csinálsz? Építészet? - Nem.
Nem akarok belemenni a részletekbe, de nagy vonalakban
én töltetem az öltönyös seggfejekkel a táblázatokat.
Igazad van, az jobb. És esélyt se adj magadnak, hogy olyannal foglalkozz,
amit szenvedélyesen szeretsz. Hülyeség lenne.
És te? Jól megy a zenélés?
Vannak még Zénith-turnék?
Nincsenek. Már nem zenélek, mert szerintem az emberek
még nem készültek fel a tehetségemre.
Igen. Ráérünk.
Nem hiányzik az építészet? Jó voltál.
De, csak még nem jött el az ideje.
Viszont Antoine vett egy házat, és rám bízta a terveket.
Én irányítom a munkákat. Meló után csinálom.
- Jólesik. - Klassz! Vannak képeid?
Nincsenek, de van kulcsom, ha el akarsz jönni megnézni.
Naná! És nem jött meg a kedved, hogy újra belevágj?
De, csak mondom, nincs itt az ideje.
Itt a terhesség, a munkám...
Megyünk? Én nem kérek többet, tele vagyok.
Igen.
- Kérhetnénk a számlát? - Persze.
- Külön számoljam? - Nem, én fizetem.
Tessék.
Szóval...
Tessék, te csináld!
Nagyon jó a bors a barackban.
- Jó, hogy feltűnt. - És fokhagyma.
- Nekem is feltűnt. - Igen? Örülök.
A fenébe! Elutasítva.
Kéred a bizonylatot?
- Nem, kösz. - Oké...
- Megpróbáljuk még egyszer? - Igen, köszi.
Lehet, hogy rosszat ütöttem be. És most...
Fizetés elutasítva. Elutasítva...
Itt hagyom a kártyát, és holnap hozok csekket vagy kápét.
Nem kell, hagyd, majd én fizetek.
- De nem... - Az agyamra mész!
Nem tudhattam.
- Van pénz a számlámon. - Persze!
Betetted a sárga érméket, amiket koldultál, és valami gond támadt?
Hagyd ezt abba! És udvariatlan is.
Miért beszélsz velem így?
Nem is tudom. Meghívsz, aztán rámegy a gatyám.
Bocs, de nem valami elegáns.
Nem, de volt egy kis gondom, nem a...
Hagyjuk, nincs semmi baj.
A te számládra megy, jó?
Ha akarod, adok zsebpénzt.
Egy italra a vendégeim vagytok. Kéritek?
- Szólj, ha kell egy húszas. - Jó, igen, én kérem.
- Nyugodtabb lesz... - Meghívott egy italra.
Tessék. Egészségetekre, fiúk! Mosolyt akarok látni!
A leendő apukára! Ki kell használni, amíg még lehet.
Örülsz? Apa leszel!
Gyerünk!
Az apukára!
Klassz lesz! Menni fog! A baba, Camille... Menni fog!
Nem nyúlok semmihez, egyenesen a lényegre!
Legalább százszor jobb leszel, mint apánk.
Radar!
Drágám, láttam, hogy kerested a szemkontaktust.
A válaszom egy határozott nem.
Kinek képzeled magad?
Ilyen külsővel, mint a tiéd, nem támadunk az én kaliberemre. Ciao!
Bocs, a bátyám, ha be van piálva, kicsit bunkó,
ahogy azt láthattad, viszont nem rossz a vásárlóereje,
így megteheti, hogy hoz nekünk egy italt, amíg táncolunk.
- Megfelel? - Tökéletes!
Hozz egy italt! Menj, siess!
Ciao!
Jó...
Letusolok.
Alszom egy órát, mielőtt Camille hazajön, különben...
Akkor menjünk!
- Jó lesz így? - Jó, jó, nyugi!
Na, gyerünk...
A rohadt életbe!
- Szia, tesó! - Puszi.
Vigyázz magadra!
Isten a homokon, szem a fényben
Nem bántjuk egymást sosem
Kéz a derékon, a szív hullámok hátán
Ismerem minden mondatodat már
Igen, igen, túl sok romantika
Igen, olyan messze, mint még soha
Paradisio
Paradisio, sodor a láz
Jó napot kívánok! Hagyja abba, és pakoljon el, kérem!
Bocsánat.
Engedély kell ahhoz, hogy közterületen játsszon.
Ja, jó. Máris összepakolok. Nem tudtam. Rendben.
A papírjait legyen szíves!
Nem fogja elhinni, de az van,
hogy tegnap este ellopták a tárcámat a szemközti bárban.
Vártam, hogy kinyissanak és megkérdezzem,
nem találták-e meg.
Addig is kiálltam ide énekelni.
De mindent elpakolok, aztán várok.
Akkor a lakcímére küldjük ki a büntetést.
Rendben.
A nevét, címét legyen szíves!
Szóval... Romain Gary. G-A-R-Y.
Émile Ajar köz 8, Párizs, 18. kerület.
Tessék. 72 óra múlva megkapja a büntetést.
Ha a tárcája nincs a bárban,
menjen be a rue Clignancourt-i őrsre! Néha behoznak dolgokat.
Jó ötlet! Köszönöm szépen!
- Szép napot, uram! - Köszönöm a kedvességét!
Nem vagy itt.
Nem vagy itt. Meghaltál.
Vagy dutyiban vagy.
Vagy egy rohadt sziklafal alján.
Vagy egy rohadt metró elé ugrottál. De nem vagy itt.
- Várj, Salomé! - Fogd be! Széttéplek!
Rohadt kísértet! Nem hiszem el! Hol voltál?!
Azt hitted, magamra hagyhatsz?
Jól gondold meg, mit mondasz! Három és fél éve!
Látod ezt? Látod? Hallottam, amikor megőszült.
Akkor elmagyarázom. Csak nyugodj meg! Jó?
Ne kérd, hogy nyugodjak meg! A rohadt életbe! Ne kérd!
Nem mondasz semmit! Befogod a szádat és nem mondasz semmit!
Azt hittem, meghaltál. Azt gondoltam, meghaltál.
Francia körutat ígértél és egy kis fészket
kilátással a párizsi tetőkre. És végül
ki se tettem a lábam Párizsból.
Még mindig a kutyaszarra néző lakásban lakom.
Úgyhogy gondolkodj! Alaposan gondold végig,
miért érzem magam ekkora seggfejnek.
Veszélyben voltam.
És...
Nem részletezem. Meleg helyzet volt,
és nem mondhattam el, mert te is veszélybe kerültél volna.
- Szóval kém vagy. - Nem, csak...
- Ne nevess! Megöllek! - Berezeltem!
Berezeltem, pánikrohamom volt,
azt hittem, nem fogom bírni. Ezért pár napra elmentem.
Azt hittem, pár nap alatt elmúlik. Aztán hetek múlva se múlt el.
Nem mertem visszajönni...
- A magáé, uram? - Nem, nem.
Aztán jött egy New York-i munkalehetőség.
És ennyi, most szálltam le Párizsban, úgyhogy...
Látni akartalak...
És láttál? Most már jó?
Nem. Szánhatnánk két percet arra, hogy megigyunk egy kávét.
- Nem érek rá. - Hétvégén?
- És erőlteti... Nem érek rá. - Még mindig sokat dolgozol?
Igen. És egy 3 éves és kéthetes kislány anyukája vagyok.
aki nem ismeri az apukáját. És az is elég időigényes.
Ne, várj! Várj, Salomé!
Salomé! Várj! Várjál már!
Várj!
Várjatok! Hé, fiúk!
- Na! Mit csinálsz? - Ezek az én cuccaim.
Látszik, hogy nem lom.
A földön találtunk, nem loptunk semmit.
Én tettem le. Az exemmel beszéltem.
Akkor miért nem mondtad?
Hogy ne nézzen csövesnek.
Na, jó, nem érek rá. Ez minden vagyonom.
Vissza kell adnotok, és kész.
Nekünk is csak ennyink van. Mit hittél?
De nem a tiétek.
Semmi sem bizonyítja, hogy a tiéd.
Nem fenyegetjük egymást, főleg nem az ütőmmel.
- Tedd le! - Igen, tedd le az ütőt!
- Megegyezünk. - Igen!
Kiveszem a töltőmet, mert arra nagy szükségem van.
Jó, rendben.
A szintit is. Nincs rockbandátok. A többit meg vigyétek! Jó így?
Jó, de a dzsekidet is add ide! Puhának látszik.
Igen.
Jó, hogy puha. Selyem és pamut keveréke.
Baromi kényes. Nem szabad gépben mosni.
Persze!
Jó puha!
Nem! Csak a dzseki, kiegészítők nélkül.
Na, jó, fiúk, öröm volt üzletelni veletek.
- Sziasztok! - Szia! Köszi!
Köszi! Nekem adta a dzsekijét a seggfej!
A dzseki miatt ne aggódj, mi mindent hideg vízben mosunk.
- Látszik. És érezni is. - Igen. Köszi!
Sajnálom, Salomé! Várj!
Még mindig itt vagy?
Ilyesmit közölsz velem, aztán meg lelépsz?
Te léptél le, úgyhogy tűnj el!
Csak... találkoznék vele. Hogy hívják?
- Tűnj el! - Csak...
- Segítség! - Ne csináld ezt!
- Segítség! - Jól van, hölgyem?
Nem! Hónapok óta zaklat. A házam előtt vár
mindennap. Már nem tudom, mit csináljak.
- Baromság! - Segítség!
- Ne csináld ezt! - Hagyd békén a hölgyet!
- Nyugi! - Ismerem!
Nem ismered! Tűnj el!
- Ismerem. - Hazudik!
Tűnés! Takarodj!
- Ismerem, basszus! - Takarodj!
- Jól van? - Remekül, köszönöm.
Értem.
Köztünk mindennek vége! Finito!
Szerelmem!
Addig feszítetted a húrt, hogy...
Téged ki kérdezett? Menj, próbáld utolérni Reginát!
És próbáld észhez téríteni! Add ide a BMW kulcsát!
Beszélnem kell Pain atyával.
Tarain! Tarain a nevem! A-I-N, mint "train".
Nem! Mint "nain". Nem, mint "pain"! Ez az, "pain"!
Ezt mondtam.
Félek, nem talál kielégítő magyarázatot.
Tekerd vissza!
Tarain! Tarain a nevem! A-I-N, mint "train". Nem! Mint "nain".
Nem, mint "pain"! Ez az, "pain"!
- Apád az? - Igen.
- Jól vagy? - Ezer éve!
Hát, igen.
- Jól vagy? - Igen.
- Biztos? - Igen, igen...
Látod ezt? Tenger a 18. kerületben. Már nincs is értelme elmenni innen.
Megyek.
Biztos? Nem iszunk valamit?
- Nem. - Biztos?
Igen.
- Akkor helló! - Igen, igen.
Nyugodtnak látom. Mitroglou simán lefutotta Usain Boltot.
Megeszi őket reggelire, meglátod!
Honnan szeded ezt?
- Jó napot! - Jó napot!
Tudja, hol van ez? A Grand Hotel de Clermont.
Ez az.
Ezt ütöm...
Tudnék neked Montaigne-t vagy de La Boétie-t idézni.
- Hogy hívják? - Elliott. Eliza.
Elliott Eliza.
Viccel? A foglaláson az van, hogy "turistahotel a Montmartre szívében".
5-ös szoba, első emelet. Az ajtó után. Első emelet.
Mit iszik a művész úr? Mit iszik?
Ja, bocsánat! Máshol járt az eszem. Most tudtam meg, hogy apa vagyok.
- Gratulálok! - Igen...
- Erre inni kell! - Igen.
Akkor ez az én köröm. Mit iszol?
- Egy Calvadost. - Legyen egy Calvados!
Az első?
Igen. Napközben nem szoktam Calvadost inni.
- Nem, a gyerek. - Ja, igen, az első.
Meglátod, nagy boldogság. Lány vagy fiú?
Kislány.
- Mázlista! - Három éves és két hetes.
Nagyon ritka. Várj... Igen?
Most vettem észre a 11 nem fogadott hívást. Mi van?
Tudunk most találkozni?
- Beszélnünk kell. - Nem lehet. Mondd most!
Nem, csak személyesen. Nem alhatnék nálatok?
Csak ma éjszaka. Mert most...
Ez komoly? Még 24 órát se vártál.
Találkoztam Saloméval. Azt hittem, megöl.
Közben két hajléktalan ellopta az összes cuccomat.
- Mi van? Semmit se értek. - Nem ez a lényeg.
- Közölt velem valamit. - Pierre! Mit csinálsz?
Jövök, édesem! Be vagy piálva.
Idáig bűzlik a Calvados. Ammadnál vagy.
Szedd össze magad!
Igen, meghívott egy italra azért,
amit mondani akarok, ha idejössz.
Nem lehet. Camille bármelyik percben szülhet.
Röhejes vagy!
De én is apa leszek.
Tele a tököm veled! Jövök, édesem!
- Jól vagy? - Hát...
Mi a probléma?
Van, ami alapból van, azaz a pénz és a lakás,
nem újdonság, de elég nagy gáz, és van, amit mondtam,
miszerint most tudtam meg, hogy van egy kislányom, az anyja utál,
és szóba se áll velem. Ennyi.
- Ennyi? - Nem.
És ellopták az összes cuccomat.
Bocsánat.
Megértem, de ez most kemény. Nehéz helyzetben vagyok.
Tessék, öntök még. Van egy szobám, amit nem tudok kiadni.
Felújítás alatt van. Ott alhatsz, amíg talpra állsz.
Kitalálod, a kislánnyal mi egyen.
És miért utál az anyja?
Mert eltűntem csak úgy, egyik napról a másikra.
- Akkor megérdemled. - Igen.
Még többet kell tenned a visszatéréshez.
- De hogyan? - Mindent beleadsz.
Amikor megismertem Francoise-t, egy katona menyasszonya volt,
ami nem akadályozta meg abban, hogy elhagyja értem.
Hogy csináltad?
Hosszú hetekig gyűjtögettem a pénzt.
Béreltem egy kis verdát, és elvittem magammal Deauville-be.
Az nem lesz elég.
A lányom a Moulin Rouge-ban dolgozik. Néha tud adni meghívót.
- Megkérdezzem? - Kösz, ne, Didier.
Dehogynem. Aztán elviszed pizzázni, mi meg vigyázunk a kislányra.
- Az nem lesz jó. - Vagy adsz neki egy szép ajándékot.
Parfümöt. Szerezhetek Chanelt. Egy húszasért.
Kedves tőled, de nem. Még gondolkodom rajta.
Meg fogom oldani. Tutira meg fogom oldani.
Chanel egy húszasért, ilyen nincs mindennap.
Mit csinált tegnap a sivatagi róka?
- Didier, megvan még a teherautód? - Meg.
Tűnj már el a teherautóddal!
Nem tudom tovább elállni az utat.
Felírtad a számot, szépségem?
HÍVJ FEL!
Tűnj már el!
- Takarodj! - Jó, jó, megértettük.
Azért jó napot!
A KÓD: 21B78. GYERE EL A KISLÁNYHOZ MA ESTE! NE KÉSŐN!
UI: SEGGFEJ VAGY!
Egyedül a homokon A világ egy szalmaszálon
Ne beszélj olyanról, ami dühít
Gyere, próbáljuk ki Gyere, véssük fel
Szerelem szétszedhető elemekkel
Kérem, hagyja abba a zenélést!
Itt tilos engedély nélkül zenélni.
Ja, jó. Elpakolok. Nem tudtam. Sajnálom.
A papírjait!
Nem fogják elhinni, de ellopták a tárcámat abban a bárban tegnap este.
Várom, hogy kinyisson és megkérdezzem, nem találták-e meg.
Jó. Kivételesen a lakcímére küldjük el a büntetést.
Klassz! Szóval... Ivo Livi.
L-I-V-I.
Yves Montand köz 8. Párizs, 18. kerület.
- Tessék. - Köszönöm.
- 72 óra múlva kapja meg a büntetést. - Oké...
Ha a tárcája nincs a bárban, menjen be az őrsre!
- Sosem lehet tudni. - Jó ötlet, köszönöm!
Nem is jutott eszembe. Köszönöm a kedvességüket!
- Szép napot, uram! - Köszönöm. Minden jót!
Jó napot!
JÁTÉKKÖR
- Köszönöm! - Szép estét!
Klassz!
- Viszlát! - Köszönöm, és viszlát!
Egy kis birtok a Jurában. Legfeljebb 2 hektárjuk van.
- Nagyszerű! - Jó lesz.
Jól van.
Meglátja, ez a bor...
Selymes, légies. És virágos. Meglátja.
75 eurót kérek.
Akkor tényleg nagyszerű.
Köszönöm.
Szia!
- A barátnőddel jöttél... - Igen.
Louise? Idejössz köszönni?
Ő itt César.
- Szia! - A mama egy régi barátja.
Szia! Louise-nak hívnak? Szép név a Louise!
Na, jó... Ez az enyém, vagy utána buliba mész?
Nem, a tiéd.
- És miért hoztál bort? - A vacsorához.
Milyen vacsorához?
Na, gyere be!
Jó lett! Kifestetted, meg minden. Tényleg nagyon szép!
Nagyon klassz ez a lakás! Szerintem szép.
Mármint teljesen más, közben meg mégis ugyanaz.
Szóval tényleg szép lakás.
- Hány négyzetméter is? - Azonnal hagyd abba!
Jó.
Madame Louise, aki rajzol... Hoztam neked egy új barátot.
Mackónak hívják. Helló!
Nem tetszik?
- Bocsánat. - Fogat mosunk.
Köszönj el Césartól!
- Szia! - Szia!
Gyere, lefekszünk.
Fogat mosunk. Így, ni!
Szaltózol?
- Olvasunk egy mesét. - Ezt olvassuk!
"Fesztiváros lakói egész nap"
"gondtalannak és boldognak tűntek. Senki se gondolta volna,"
"milyen riadtak, miután leszállt az éj."
"Mama! Mama! Szégyen!"
Kicsit olyan, mint én. Hasonlít egy kicsit.
Megkérjük Césart, hogy játssza Scarifont? Igen?
Nagyon járatos a szörnyekben. Igen?
Igen.
- Mit kell csinálnom? - Szóval...
"Mert az egész falu rettegett a gondolattól,"
"hogy a gonosz gyerekevő, Scarifon"
"bármikor újra felbukkanhat."
"Senki sem tudta, hogy szép csendben"
"titkos akció készülődött."
"A polgármester négy fia készült, hogy belevesse magát az éjszakába,"
"megtalálja Scarifont, és végleg megszabadítsa Fesztivárost"
"a rettegéstől. És mind a négyen..."
- Nem szokott kérdezgetni? - Még kicsi.
- Egy-két év múlva már fog kérdezni. - És mit mondasz majd neki?
Az igazat.
- Hogy tudtad, hol az apukája? - Nem.
Hogy egy este meghívatta magát, én pedig elvágtam a torkát,
savban feloldottam a testét a kádban,
de senkinek sem szabad elmondani, mert a mama börtönbe kerül.
Nincs is fürdőkádad.
Nem láttad. Tettem be.
Még mindig zenélsz?
Nem, abbahagytam.
Nem úgy volt, hogy elmész lemezkiadókhoz?
Hát, nem... És ezt nem is küldtem el.
- Akkor mivel foglalkozol? - Hát...
New Yorkban elég sokat hakniztam. Az jó volt, és...
Egy idő után besokalltam.
Vissza akartam jönni, mert... Mert hiányzott Párizs.
- Nem dolgozol? - De... Én...
Egy bárban dolgozom.
- Pincér vagy? - Nem. A tulaj.
Megvettem egy boltot. Természetes borok.
Ez például tőlünk van. Látod?
Csak kisbirtokoktól rendelünk.
Ez egy elzászi borászat.
Csak fél hektár, a boruk pedig...
Nagyon lágy, nagyon növényi, hiú...
- Nem keresel pincérnőt? - Miért?
Eleged van a vonatvezetésből?
Egy barátnőmnek kellene. Le van égve.
Mellékállást keres étteremben. Nagyon ügyes!
Persze. Mert én bent vagyok mindennap,
folyamatosan veszünk fel, úgyhogy igen.
Majd köss össze minket!
Holnap este találkozom vele, beugorhatunk a bárba.
Holnap este nem biztos, hogy ott leszek.
Úgyhogy esetleg...
Azt hittem, mindig ott vagy.
Majdnem. A vezetés miatt néha muszáj...
- Nem akarsz segíteni neki. - De.
Csak végig kell gondolnom, hogyan...
Akkor holnap ott isszuk az aperitifet. Mi a cím?
- Elküldöm sms-ben. - És mi a neve?
Még a régi tulajdonos neve.
Nemrég lett kész a felújítás, még találni kell egy...
Valami jót, valami nagyon jót.
Örülök, hogy látlak. Akkor is, ha utállak.
- Én is. - Te is utálsz?
Nem veszed fel?
Majd visszahívom.
Megint hív.
Igen, a bátyám. Biztos szeretne inni valamit utána.
Vedd fel! Talán valami gondja van.
Nem, nem hinném.
Halló?
- Halló? Jól vagy? - Nem, nem vagyok jól.
Camille-nál elkezdődött.
Az klassz! Minden rendben?
Nem, borzalmas! Pánikrohamom van, nem tudom, mit csináljak.
- Ide kell jönnöd. - Nem...
Minden rendben lesz.
Nem lesz! Meg akarok dögleni! Nem hagyhatsz egyedül!
Nélkülem is megoldod.
Nem akarom, hogy Camille így lásson.
Semmi gond. Vizezd be az arcodat,
menj vissza, és ha akkor se vagy jól, odamegyek.
Akkor hívj vissza. Most nem tudunk beszélni. Oké?
Oké, visszahívlak.
- Mintha nem lenne jól. - De, csak...
Kicsit túlreagálja. Majd visszahívom.
Olyan nincs! A bátyád felesége szülni fog.
Szüksége van rád. Odamész.
Nem! Szép nyugisan befejezzük, és ha tényleg nincs jól,
visszahív, és akkor odamegyek.
Nem. Holnap este úgyis találkozunk.
Menj! Indulj! Szüksége van rád.
Nagyon sajnálom.
Nyugi! Baromi gyorsan hozzá lehet szokni az elhagyáshoz.
Halló?
Hogy lehetsz ekkora seggfej? Miért kellett erőltetni?
3 órával az sms után hívsz fel. Mondtam, hogy minden rendben,
te meg szívózol és cirkuszolsz. Baromi idegesítő!
Camille szül. Rögtön felhívtalak.
A francba! Várj! A francba...
Jövök! Bocsánat, jövök!
- Mit csinálsz itt? - Megkértek, hogy jöjjek ki.
Rossz volt a kisugárzásom.
Nyugi! Pánikrohamod van.
Valahányszor fájása van, én is érzem a hasamban.
Lélegezz! Nem lesz semmi baj.
- Új csukád van? - Mindegy, majd elmondom.
Na, jó, menj! Csak nem hagyod, hogy egyedül szüljön.
Nem lehet. Nem megyek be, mert kinyírnak.
Menj be te!
- Hülyeség! - Menj már!
Bemész, megmondod Camille-nak, hogy gondolok rá. Jólesne neki.
Nem nézem, ahogy a feleséged megszüli a te gyerekedet!
De te megszoktad a stresszt. Az életed merő stressz, és te benne sétálsz
zsebre dugott kézzel. Neked való feladat.
Kérlek! Cserébe megteszem, amit kérsz.
- Nem! - Nem bonyolult.
Kopogsz, bedugod a fejed,
mondasz valami megnyugtatót, ahogy szoktad, vagy mit tudom én.
"Pierrot-nak hőhulláma van."
"Azt üzeni, hogy szeret, és gondolatban veled van."
- Hülyeség! - César, tedd meg értem, légy szíves!
- Nem! Nem! - Ne már!
- Nem! - Menj be!
- Nem, baszki! - Köszönöm.
A francba!
Mit csinálsz te itt?
Barátként jöttem, és át kell adnom egy üzenetet,
amit Pierrot küldött.
Jól van, Camille! Jól van! Jön már! Érintsd meg!
Mondd, amit mondanod kell, aztán húzz el!
Hol van Pierre?
Felhívott. Hőhulláma volt.
Nemsokára itt lesz. Veled van. Vagyis... Minden rendben lesz.
Jön egy fájás.
Mély levegő, fújd ki, hosszan!
És most az "om".
A mi?
Jól van! Már látszik a haja.
Két órája mondod, hogy látod a haját!
- Biztos, hogy az a haja? - Tudom, nehéz.
Nem fog sikerülni. Vigyetek kórházba!
Vágjanak félbe, csak legyen már vége!
Egy csomó hajat látok.
- Ellenőrizd! Nézd meg! - Nem! Csak nem fogom...
De igen! Ne vitatkozz!
Mondd meg, hogy haj, vagy a szőröm.
Lefotózom úgy, hogy nem nézek oda, és te megnézed.
Kísérd a babádat! Gyerünk!
Nézd!
Igen, itt van a baba feje! Jól van!
Akkor én megyek, hagylak benneteket pihenni.
Szia, tesó! Holnap hívlak.
Bravó!
- Köszönöm! - Nincs mit.
Sziasztok!
- Ide szabad? - Igen.
Nem vagyok elérhető, hagyjon üzenetet!
Én vagyok az, papa. Remélem, jól vagy.
Csak annyi, hogy Camille ma este megszült.
Ha hagynál egy kis üzenetet Pierre-nek az enyém után,
szerintem örülne neki. Remélem, jól vagy. Puszi.
Egyedül a homokon A világ egy szalmaszálon
Ne beszélj olyanról, ami dühít
Gyere, próbáljuk ki, véssük fel Szerelem szétszedhető elemekkel
Igen, igen
Minden reggel szeretlek
Bármilyen messze lehetek
Paradisio...
Sodor a láz, Paradisio...
Az enyém, tudod
Jó napot, rendőrség!
Szia, tesó! Jól vagy?
Nincs mit. Örültem, hogy veletek lehettem. Igen.
Ugye, tegnap azt mondtad, bármit megtennél értem?
De, azt mondtad. Fel kellene hívnod Axelle-t.
Oké... akkor a konyhát érted.
- Nem túl bonyolult. - Nem.
Azután... ez is gyors. Akik egy italra jönnek be,
leülteted őket a pulthoz egy kis tányér kolbásszal.
A tábla előtt. Érted az elvet. Aztán...
Akik enni jönnek, leülteted őket az asztalhoz,
és hozzám küldöd őket.
- Oké. - Oké?
Persze, ha bármi kétséged van a bort illetően,
- kérdezel. - Kérdezek.
Nagyon jó!
A szőlőfajtákat meg a többit ismered.
- Igaz? - Igen, igen!
Klassz!
És a legfontosabb: nem teszed az ujjad a szeletelőbe.
Nincs időm ügyeletre menni, telt ház van ma este. Ennyi.
A többi meg menni fog szerintem.
Látni akarom, hogy élsz. Kezdhetünk.
Kezdjünk, oké!
- Szia, Axelle! - Jó estét!
Ők viszont az enyémek, az én kis szerelmeim.
Hogy vagytok? A teraszon ültök le?
Egy pohár fehérbor indításnak?
Egy kis fehérbor? César! Két pohár Chablis-t!
Két pohár Chablis...
Chablis, ami jól megy a...
Meg is van!
Szép kis kolbászkari...
- Jó estét! - Jó estét!
- Ketten vagyunk, és... - Szia!
Nem foglaltunk.
Nem baj, találok asztalt.
- A barátnőm, Diass. - Szia!
Diass. Örvendek.
- Kint? Használjátok ki! - Ide?
- Megfelel? - Tökéletes!
- Erre a vendégeim vagytok. - Kedves tőled!
Elnézést...
Jó, nem? Az egészet kipofoztuk. Jó érzés ilyennek látni.
Egy késdobáló volt, tele idiótákkal,
büdös volt, a csókák egész nap Calvadost ittak.
- Értesz egy kicsit a borhoz, nem? - Nem. Vagyis...
Nem vagyok szakértő. Azért azt érzem,
hogy ez kicsit túloxidálódott.
- A francba! Visszaviszem. - Nem kell.
Imádom! Mintha a Jurában lennénk.
Hát, igen. Mintha a Jurában lennénk. Olyan...
- Ínyenc. - Igen, ínyenc. Klassz!
Mindenesetre jó, hogy értesz hozzá.
Axelle-lel sokat kínlódtam az elején, mert...
Nem volt semmi képzettsége. Soha nem dolgozott vendéglátásban.
Piacokon dolgozott a halasnál, ami távolról sem ugyanaz.
De nagyon jó fej, jó természetű.
Jól vagy? Diskurálunk a vendégekkel? Jó napot!
- Jó napot! - Örvendek.
- Rólad beszéltünk? - És mit mondtatok?
- Csupa jót. - Klassz!
Minden rendben? Nem vagytok éhesek?
Ez itt ül a helyett, hogy hozná az étlapot,
és lehet, hogy már kezdtek megéhezni.
- A halas beidegződés... - Értem.
Az étlap... Megteszed, hogy letörlöd az asztalt,
és hozol egy tál felvágottat?
Nehogy betedd az ujjad a szeletelőbe! Nem akarok az ügyeletre rohanni.
- Na, csin! - Ránk!
- Jól vagytok? Finom? - Igen!
Már azzal jóllakom, hogy nézem, ahogy felveszed a rendeléseket.
Imádom ezt a nőt!
Már mondtam neki, hogy túlságosan nyomul.
Kínos tud lenni.
De hát nem mindig könnyű az alkalmazottakkal...
Kértek desszertet?
Még két pohár ásványvíz lesz.
Egy... két csokoládé mousse-szal.
Két bubis víz, két csoki mousse...
Légyszi, két bubis vizet és két csoki mousse-t!
Meglátjátok, a csoki mousse...
Mi bajod van? Meghülyültél?
Neked mi bajod? Először is ne ilyen hangon!
- Tessék? - Nem a halpiacon vagyunk.
Tedd le azt a kést és gyere a raktárba. Beszédem van veled.
- Igen, ezt megbeszéljük! - Igen!
A rohadt életbe! Na, ennyi volt, vége.
Nem vagy komplett! Mit csinálsz?
- Bocsánat! - Mi az, hogy bocsánat?
Tele az étterem, te meg szórakozol! Mi bajod?
Elmondom. Hazudtam neked. Ez van.
Nem értek ehhez, lövésem sincs a borokhoz.
Nem érdekel, és semmi kedvem dolgozni.
- Akkor miért dolgozol itt? - Salomé nekem az igazi.
Nemrég újra találkoztunk, és meg akartam neki mutatni.
Hülye fejjel azt mondtam, egy bár tulaja vagyok.
Úgy éreztem, az a pasas számít, aki azt mondja,
van egy bárja. Ennyi.
Három éve mindent elbaltáztam vele.
Nemrég találkoztunk megint, és közölte velem,
hogy a lánya apja vagyok. Meg akartam neki mutatni, és...
Azt mondtam neki, van egy üzletem.
Látni akarta. Mivel szarcsimbók vagyok,
nem mertem megmondani az igazat. Gondoltam, bármit elhitetek vele.
Legalábbis valamit. Aztán... Ennyi. Meg akartam mutatni.
De nem jött össze.
- Megmondom neki az igazat. - Nem! Te hülye! Gyere ide!
Megríkatod az embert. Oké...
Nem mondasz neki semmit.
- Hugh Grant vagy. - Félállásban.
És visszaszerezzük Julia Robertset.
Mostantól te vagy itt a főnök.
- Nem fog sikerülni. - Dehogynem! Na, gyere!
Megkaphatnánk a számlát?
- Nem, a vendégeim voltatok. - Nagyon kedves vagy!
- Köszönjük! - Nincs mit.
Maradtok egy pohárra, amíg Axelle rendet rak?
Nem, én megyek. Hullafáradt vagyok.
Elteszem a számodat, és odaadom Axelle-nek egy próbára.
Hogyhogy?
Diass besegít pár órát hétvégéken.
Ja, tényleg. Jól van, klassz! Nagyon klassz!
- Köszönöm szépen. - Nincs mit.
Csúcs!
Hát, igen...
- Te maradsz? - Maradok, de csak egy pohárra.
Kis pohárra. Puszi, édesem!
- És köszönöm, nagyon jó volt! - Nagyon kedves vagy!
Ülj ide a pulthoz, mi még rendbe tesszük a konyhát.
Ülj csak le nyugodtan!
- Biztos? - Igen, persze.
Kivételesen te is iszol velünk egy pohárkával?
Nem, főnök. Nem, nem!
A munka vége előtt soha.
- Azelőtt a piacon dolgoztál? - Igen.
Igen... Igen.
Ez nem is szívószál! Szórakozol velem.
Szóval ott tartottam, hogy bemegyek, és ott szül éppen a sógornőm
egy szülőmedencében. Nem is tudtam, hogy létezik ilyen.
Jaj, ezt imádom! Úgy imádom! Gyere! Gyere, táncoljunk!
Nem, nézlek. Csak nézlek.
- Mozdíts meg a segged! - Majd utánad megyek.
Nézlek, és utána.
Ajjaj...
Szörnyen fáj!
Borzalmasan fáj! Lehet, hogy el is tört.
- Itt az életed vége. Vége! - Belső vérzésem van.
Tényleg nem értem, miért mész neki egy pasasnak,
aki akkora, mint a táncparkett.
Miért táncolsz olyan pasassal, aki úgy néz ki, mint Sean Paul?
Hagyd ezt abba!
Semmiség. Nézd meg! Semmi.
De! Nagyon fáj!
Azért abszurd ez a város.
Láttam Párizst, mielőtt idejöttem. Az Eiffel-toronyról álmodtam,
meg a Sacré-Coeurről. De most az a hely, amit a legjobban szeretek, ez.
A Barbès-Rochechouart állomás.
Hiányoztál.
Te is nekem.
Miért csinálod ezt? Mi van?
Mi a baj?
Mi van?
Az van, hogy te is hiányoztál, nagyon is, de minden vágyam,
hogy bántsalak.
- Sajnálom! - Sajnálod...
Mire jó az? Miért vagyunk itt, César?
Hogyhogy?
Miért vagy itt? Miért?
Miért csináljuk ezt? Miért jöttél vissza?
Mert haragszom magamra. Amióta elmentem.
Nem hozhatok be semmit, annak már annyi, de...
Itt vagyok. És veled akarok lenni.
Minden másodpercben.
Igyunk valamit nálad, és elmeséled,
mit csináltál ennyi ideig.
Azt nem lehet.
Nehogy azt mondd, hogy együtt élsz valakivel.
Nem, nincs senkim. Egy haver kanapéján kecózok,
mert gondjaim vannak.
Nem azt mondtad, hogy vettél egy lakást?
De, csak felújítom, tele van minden gipsszel...
Szar az egész. Ott egy fickó...
Gyere! Gyere már!
- Félsz tőle? - Igen, nagydarab.
- Fél tőlem. - Igen, félek.
Őrület! Véletlenül összefutottunk,
pont, amikor elveszítette a kulcsát.
Soha nem voltunk különösebben jóban, mint unokatestvérek.
De hát, a családban segítjük egymást, így természetes.
Igen, értem, asszonyom. Nem baj, ha hazamegyek?
Kicsit fáradt vagyok.
Bocsánat, menj csak! Jó utat!
Holnap hívlak.
- Oké, rendben. - Jó utat!
- Viszlát! - Ciao!
Szerinted hitt nekem?
Cipő!
Elmehetett volna lefeküdni, vagy sziesztázhatott volna,
amíg magyarázkodtál, olyan hosszú volt.
"Őrület! Elveszve az utca közepén..."
Hagyd abba!
"Évek óta nem... Elveszett a kulcsa."
Hagyd abba!
"Az unokatestvérem. Hihetetlen!" Nagyon rosszul hazudsz.
Nem lehet mindenki olyan tehetséges, mint te.
Mama!
Pszt!
- Loulou? - Alszik.
Jaj, istenem!
Szia! Szia, kicsim! Jól vagy?
- Jól vagy, bogárkám? - Jól vagy?
Elkések! Basszus! Fel kell öltöznöm.
- Le tudsz menni vele? - Igen.
Kéred a reggelidet, picike? Igen...
Van tej. Van tej a hűtőben és van kakaópor.
- Harmadik fiók balra. - Jó.
- Mit szeretsz reggelizni? - Vajas kenyeret.
Vajas kenyeret... És ha csinálnánk kakaót?
Kicsi, nagy vagy közepes katonákat csináljak?
- Mini háromszögecskék. - Ajjaj!
Lekvárral vagy... Egy kis lekvárral?
Lekvárpástétommal.
Egy kis áfonyás pástétom...
Nincs más gyereked? Mintha egész életedben ezt csináltad volna.
De, van egy csomó. Mexikóban, Moszkvában,
New Yorkban... Ha akarod, lehet egy családi buli
közösen karácsonykor. Az összes gyerekemmel.
Mit csinálsz ma este? Mert nekem nincs programom.
Elmennél érte? Utána a lakásodban találkozunk.
És megmutatod a palotádat. Nem?
- Klassz! - Fél hét körül?
Sietnem kell, mert elkések.
Siess! Az emberek meg a vasutat szidják,
holott mindenki késik. Sietnie kell. Mondjuk neki, hogy "Siess!"?
Ettél, tisztába tettelek, mit tehetek még érted?
Hagyd abba, kiscicám! Basszus, a melóból keresnek. Meló!
Ne vedd fel! Hétvége van, és apasági szabadságon vagy.
Egy okkal több. Fontos.
Halló?
Nem, nem lehet.
Nem, nem teszem meg.
Nem adom oda a kulcsokat!
Nem kell a cipőd! Semmi közöm hozzá!
Viccelsz?
Édesem, be kell menni a melóba.
Mondd meg, hogy nem mész.
Nem tudnak beindítani egy számítógépet.
Nem kötelezhetnek rá, ha szabin vagy.
Nélkülem nem tudják megcsinálni,
és elveszítünk egy nagy üzletet. Bemegyek.
Maximum fél óra motorral. Szia, puszi!
Elmebetegség!
Viszont aznap, amikor rájön, hogy hajléktalan vagy, kirúg.
Nem. Egyelőre minden szépen alakul.
Majd találok megoldást.
Tessék.
És ne csinálj hülyeséget Antoine lakásában!
800 rugó volt a loftja. Ne törj el semmit!
Csak körbevezetem Salomét és a kislányt,
és visszaadom a kulcsot. Nem tart sokáig.
- Fura a képed. Nem vagy jól? - Hát nem.
A fiam máris utál. Látom a szemében. Csak azt várja, hogy felnőjön,
és megfojtson. Pszichopata.
- Hülyeség! - Nem.
Látom. Semmire se vagyok jó.
Nincs rám szüksége, feleslegesnek érzem magam.
Ők ott kettesben, én meg egyedül. Maga a pokol!
Mennem kell. Így is látja Camille, hogy nem vagyok a helyzet magaslatán.
Jobbra a Place des Abbesses és egy híres helyi zenész.
Nálatok jobbnak tűnik a hangulat.
Nem szervezünk valami családi izét?
- Jót tenne. - Például?
Megöljük a nőket, gyerekeket, elrejtjük őket, mi meg eltűnünk?
Nem, vacsora. Családi valami. Ráadásul hívott a papa is.
A szülés miatt hívott. Örültem neki.
- Felhívott? Klassz! - Na, jó, rohanok.
- Meglátjuk. - Szia!
- Köszönöm! - Nincs mit.
Itt lesz a dolgozószobám.
Iroda, a fejem a csillagok között,
üvegplafon meg minden. Jó lesz.
Ott fent pedig egy nagy könyvespolc lesz.
Könyvespolc?
Megmutatom a hálószobámat is. Tessék.
- Nagyon klassz! - Jó lesz, ugye?
Nagyon jó lesz itt nekünk Louise-zal.
És te hol fogsz lakni?
Hát, itt.
- Azt hittem, már nem zenélsz. - Így is van.
A bátyámnak hoztam el, el akar kezdeni zenélni.
Ráadásul húros hangszeren, ami baromi nehéz.
Mondtam neki, szintivel kezdjen, mert azon...
pontosak a hangok. Nekiadom az enyémet.
Már nem érdekel. Abbahagytam.
- Még mindig nem tudsz jól hazudni. - Nem hazudok.
- Nem hazudsz? - Nem.
De azt tudjuk, hogy titkolsz dolgokat.
Nem! Titkolóztam, de most nem titkolok semmit.
- Igazat mondasz, csakis az igazat? - Csakis az igazat.
Így van.
Szerintem jó, ha valaki nem adja fel az álmait.
Olyan sokan elmennek az életük mellett. Igazad van.
Meghallgathatjuk az új dalaidat?
Nincsenek új dalaim, mert... már nem zenélek.
Régi dalaim vannak.
Meghallgathatjuk a régi dalaidat?
Loulou még nem hallotta, biztosan tetszene neki.
Ugye, Lou? Ajjaj! Ez a tömeggyilkos hajlam...
Azt le kellene tenni, mert nagyon veszélyes.
Tedd le!
Veszélyes! Még valami baj történik.
Muszáj lesz elköszönnöm, mert egy kisegítő
cserbenhagyott, be kell ugranom helyette a...
Ő is nagyon fáradt.
- Később még találkozunk? - Persze.
Mi is megyünk.
Nem tudom, hogy másszak ki ebből.
- Akkora katyvasz! - Kitalálod. Mindig kitalálsz valamit.
Igen, mert imádok menekülni a zavarosból.
De ezt most imádom. Jól érzem magam vele,
a kicsivel, soha nem voltam még ilyen jól.
Minden családban mesélnek olyanokat, hogy a nagypapa háborús hős volt.
De az is jó, ha elmondjuk az igazat.
Nem. Ha elmondom az igazat, örökre elveszítem.
Hagyd abba a siránkozást! Tessék.
Fogd a kulcsot, és vidd el Deauville-be!
Hagyj már ezzel a Deauville-lel!
Jót fog tenni egy kis környezetváltozás.
Köszönöm, barátom!
Jaj nekem...
Nem bírom tovább! Ez a pokol! Végre elaludt egy kicsit.
- Kérsz egy frissítőt? - Nem.
Nem lehet piaszagom, mert kapok a fejemre.
Nem is tudom... Van zöld teád?
Megváltoztatok, fiúk.
Bocs, de én megyek. Túl sok a gond. Izzadsz!
- Szevasz, művész úr! - Szia, César!
- Cipő? A cipő? - Nem!
- Mama! - Igen?
Puszi!
Jövök!
És puszi Césarnak!
A dadushoz... Megyünk a dadushoz.
- De menő! - Megyünk a dadushoz.
- Megyünk a dadushoz! - Jaj, ne! Várj!
Most jó.
Felteszed rám?
- Nem! Én akarom! - Jó.
Tárd szét a karod! Fordulj meg!
Ez az! Igen!
Au!
Fáj a térded?
Megyünk aludni, vagy nem? Alszunk, vagy nem?
Megyünk aludni?
Felkelni!
- Hány óra van? - Fél hét.
Pakold össze a cuccaidat és Louisette-ét,
elviszlek benneteket nyaralni.
- Hová megyünk? - Meglepetés.
- Mennyi időre megyünk? - Nem tart sokáig.
Holnap dolgozom. Nem mehetek el csak úgy.
De. Meglepetés. Na, kelj fel!
Előtte főzzek neked egy teát?
Igen.
- Bízol bennem? - Nem.
Na, hölgyeim? Elkészültek ott hátul?
- Kié ez az autó? - Loptam.
- Persze. - Na, jó...
Egy barátomé. Siessünk!
És te... Te pedig...
Mama a hercegnő.
Ő pedig a király.
Hol vagyunk?
MINIATŰR FRANCIAORSZÁG
Be akartad utazni Franciaországot, nem?
Sok kavics van!
Utána piknik az arles-i arénánál?
Arles-i aréna? De hát az nagyon messze van!
- Itt van. - Nem, irtó messze van.
Tarthatunk pihenőt a Lascaux-barlangoknál.
Vagy itt, Chambord mellett.
- Ez mi? - Chambord.
Szerintem az jobb.
- Halló? - Szar van, tesó.
Camille és Sasha utálnak. Én is őket.
Találkoznom kell emberekkel. Kajálunk együtt a szülinapodon? Vasárnap.
Nem, utálom a családi kajálásokat.
Mindig úgy érzed, jól mulatunk, de csak részegek vagyunk.
Kaja, pia, szülinapi ének. Mindenkinek jót fog tenni. Kérlek!
Megkérdezem Salomét, de nem hiszem.
- Megkérdezem, és majd mondom. - A papát is meghívjuk?
Legalább ha nem lesz témánk, mesél a depressziójáról,
és együtt lőjük főbe magunkat. Jó ötlet!
- Hahó! Pierre! - Basszus! Leteszem. Hitler hív.
Jövök!
A bátyám volt. Azt mondta, jövő vasárnap
ebédeljünk együtt a szülinapomon. De ha hármasban jobb, lemondom.
Nem! Jó ötlet! Meghívjuk őket ebédre.
Ne csináljunk felhajtást. Náluk kávézunk ebéd után.
Nem lesz felhajtás.
Csinálunk valami egyszerűt, mondjuk, csirkét.
Oké.
Nincs hozzá kedved.
Nem szeretem ünnepelni a szülinapomat, meg aztán a család...
- Jó lesz. - Igen.
Csak el ne szóljuk magunkat. Majd elmondjuk, ha itt az ideje.
Gyere, Loulou!
Gyerünk...
Meg vagyunk hívva ebédre vasárnap Saloméhoz.
- Elmegyünk? - Igen, ha akarod.
Oké.
Milyen hatalmas! Nem is gondoltam.
Igen. És élőben állítólag még nagyobb.
Hülye!
Még van időnk elmenni Arles-ba.
- Arles-ba? - Tessék.
Szóval... Arles...
Itt vagyunk...
Igen. Nézd! Arles után
egy kis kitérő Savoie felé, aztán hazamegyünk.
Sír a pipacs.
Sír a pipacs? Szia, falu!
Ügetünk?
Utolérjük a mamát!
Mindenki eszik mindent?
- César! - Hm? Igen, igen...
- Jól vagy? - Igen. Miért?
Nem is tudom. Furcsa vagy.
Csak reménykedem, hogy jól sikerül,
mert a családom egy kicsit furcsa.
Mi vagyunk a családod. Ők a vendégek. Oké?
Na, jó...
- Kicsit összepakolunk. - Igen, rendetlenség van.
Látom.
- Helló! - Boldog szülinapot!
Köszönöm. Gyertek be!
- Szia, Camille! - Salomé vagyok.
- Örülök. - Szia!
- Emlékszel Pierre-re? - Igen. Rég találkoztunk.
- Klassz itt nálatok! - Köszönjük.
A francba! Szia, papa! Nem vettelek észre.
Itt voltál? Miért bújtál el?
Nem bújtam el. Miről beszélsz?
- De, elbújtál a folyosón. - Nem! Most jöttem.
- Jól vagy? - Igen, jól.
- Mindenki jól van? - Igen!
- Jó napot! - Jó napot!
- Örvendek. Jöjjön be! - Igen...
Reggel alszik, este meg nem alszik?
Szinte mindig alszik.
Őrület, hogy megnőtt Sasha!
- Nem, ő Louise. - A lányom. Három éves.
Papa... szóval... Salomé...
Salomé, az apukám, Pascal. És Louise Salomé kislánya.
Bocsánat. Hány óra van?
Pont egy óra. Elvegyem a kabátját?
Ne.
Imádom a gránátalmát, csak nehéz megpucolni.
Rögtön elaludt, pedig nem is evett.
Majd a süteménynél felkel. Ismerem.
Nem tudom abbahagyni.
- Jól vagy, papa? - Igen, jól.
- Fázol? Kérsz egy plédet? - Köszönöm, nem kell.
Jó így?
César! Mondd csak... Most mosolygok, vagy nem?
Nem, nem igazán.
- És most mosolygok? - Most igen. Nem?
- És így? - Ez nem kifejezetten mosoly.
Gyere, gyere... itt a bácsikád.
Itt a bácsikád.
- Nézzenek oda! - Hát, ilyen nincs!
Nem hiszem el! Ez az ember...
- Vonzerőd van. - Boszorkány!
Pierre! Most mosolygok, vagy nem?
Nem.
- Egyik oldalon sem? - Egyiken sem. Egyáltalán nem.
- Jól vagy? - Igen.
- Mi van veled? - Tényleg kicsit furcsa vagy.
Mindenesetre furcsább vagy, mint máskor.
- Igen. - Nem vagy jól? Mi a baj?
Csak elvégeztem egy kis beavatkozást. Félek, hogy elszúrtam.
De hogyan? Valamilyen műtétet?
Igazából nem. Egy kis injekció.
Ki akartam próbálni, hogy kisimítom a ráncaimat.
Micsoda?
- Mi? Botoxoztál? - Igen.
- Itt? - Nem pontosan.
- De. - Nem. Hialuronsav.
Teljesen természetes anyag.
Ez komoly? Miért csináltad?
Miért teszed ezt magaddal?
Alexandra elhagyott, és... Nem vagyok túl jól.
- Jaj, papa! - Jaj, Pascal!
- Mi történt? - Nem tudom, miért.
Azt mondta, hogy... Azt mondta, nem tud...
Hogy velem nem tud tervezni.
Nem értem. Miért?
- Mert 36 éves, papa. - Tényleg?
Egy nálad 30 évvel fiatalabb lány
azt mondja, nem tud veled tervezni,
erre tolsz egy kis botoxot, mint egy színésznő.
Gonoszok vagytok.
Lekeverek neki egyet, ha nem hagyja abba. Szólj rá!
Pierre! Elég volt!
Elég! Gonoszok vagytok! Komolyan mondom.
Szörnyű dolog a szakítás.
Igen, szörnyű.
- Szegény Pascal! - Romokban vagyok.
- Hát, igen. - El fog múlni.
5-6 hónap, és elmúlik. El fog múlni.
A Nicole Kidman-féle száj is elmúlik?
Hagyd már abba! Kibírhatatlan vagy!
Beszéljünk másról!
- A nagypapa alszik. - Igen.
Nézd!
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, César
Boldog szülinapot!
Együtt fújjuk el?
- Egy... - Kettő...
Kettő és fél...
Három!
Egy, kettő, három!
Bravó!
Gyere, ülj le!
Kibontom az ajándékaimat.
Igen! Nézd meg!
- A bátyó ajándéka. - Nagyon igyekeztem.
Mi lehet ez?
- A híres... - Csodálatos!
Ez Louise-tól és tőlem kapod.
- Köszönöm. Csekk? - Ha akarod...
Először is szeretném megköszönni, Pascal,
hogy megszülethetett ez a hülye. Nem voltam ilyen boldog
már nagyon régóta. Úgyhogy köszönöm.
Szívesen.
Louise-zal úgy gondoljuk, hogy nem szabad abbahagynod a zenélést.
Csináltunk másolatokat a demódból,
és elküldtük... hánynak is, Loulou?
Tizennyolc.
Tizennyolc lemezkiadónak. És kettő szeretne veled találkozni.
- Bravó! Zseniális! - Szuper!
Klassz! Szóval... Hát, igen. Itt van.
TALÁLKOZÓ: ASUNA MUSIC, CSÜTÖRTÖK, 14 ÓRA
Tetszik?
Hát... Nem is tudom, mit mondjak.
Nagyon meghat. Köszönöm!
Végül is csak 15 éve kérünk, hogy küldd el a dalaidat.
Nem mintha nem lett volna időd felkészülni.
Koccintsunk! Köszönjük, Loulou!
Bravó! Mert végül is neked köszönhető ez az egész. Bravó!
Loulou-ra!
Jó volt, ugye? Jól sikerült.
Igen, szuper volt.
- Jól vagy? - Jól.
Mintha LSD-ztél volna apukáddal.
Nem, jól vagyok.
Csak talán egy kicsit elfáradtam.
Viszont elfelejtettem valamit. El kell vinnem egy kulcscsomót
Axelle-nek a bárba. Elfelejtettem.
Neki nincs kulcsa a bárhoz?
Kettő volt, csak az egyik elveszett.
Sietek, csak megyek, és jövök is vissza. Puszi!
César!
Halló?
Igen.
Igen, jó.
Köszönök mindent. Igen.
Francoise jobban van? Puszilom.
Majd beugrom. Ígérem, beugrom. Megígérem.
Sok puszi. Puszi... Ciao!
Szia!
Én hülye!
Bocsánat!
- Hol voltál? - A bárban.
Rengetegen voltak, úgyhogy segítettem, aztán...
Ittunk pár pohárral.
Hívtalak.
Igen, tudom, de nem akartalak zavarni.
Arra gondoltam, már alszol, és hagytam.
- És ellopták a mobil... - Hívtam a bárt, nem voltál ott.
- Miért hívtad a bárt? - Nem vetted fel.
Kivel beszéltél a bárban?
Egy pincérnővel. Azt mondta, nem vagy ott.
És utána? Hívtad a rendőrséget?
- Nagyom vicces. Mi bajod? - Nekem? Semmi.
Semmi bajom. Hazajövök, te meg, nem is tudom...
Semmit se értek.
Én sem. És semmi kedvem... Most komolyan, Salomé...
Őszintén... Semmi kedvem most
ehhez a beszélgetéshez. Ezt akarjuk játszani?
Olyan hülyék leszünk, mint a normális párok?
- Normális párok? - Te csinálod!
Én vagyok... Te vagy normális?
Te vagy ebben a házban normális?
Te játszod a normálist, aki hívogat. "Aggódtam, ott volt a pincérnő..."
A lemezkiadó miatt van, ugye?
Akkor ne menj el! Nem baj.
Ne mondd meg, mit csinálhatok és mit nem.
- Félsz, ugye? - Nem félek.
Félsz, hogy elrontod. Igen, félsz belevágni.
- Félsz, hogy elrontod... - Te félsz!
- Én? Mitől félnék? - A saját ajándékodtól.
Nem ajándék, hanem elvárás.
- Elvárás? - Persze!
Elvárás? Tőled? Mit várhatnék el tőled?
Hogy hasítsak, mint mindenki.
"Hasíts?" Basszus! Köszönöm szépen!
Nem! Ma éjjel itt alszol! Bűzlesz az alkoholtól!
Ismét ugyanaz a történet. Hallgatás és meg nem értés a részedről,
hamis ígéretek és gyávaság az én részemről.
Basszus!
Sírhatnékom van, ahogy elképzelem, hogy őszülsz,
miközben olvasod e sorokat, és könnybe lábad szép szemed.
Nekem is sírhatnékom van, ahogy átolvasom,
és arra gondolok, hogy írhattam ilyen nyálas levelet.
Nagyon sajnálom, Salomé!
Nem érdemlem meg a szeretetet, amit Louise-zal adtok,
mert hazug vagyok.
Nincs lakásom, nincs pénzem, nincs munkám,
nincs bárom. Semmim sincs, de ezt már úgyis tudod.
Három évig mojitót szolgáltam fel Costa Braván,
budit pucoltam portugál kempingekben,
és csomó más nem túl dicső dolgot csináltam fennhangon hirdetve,
hogy szabad vagyok, és ez a legfontosabb.
Úgy tűnik, fontosabb, mint megélni a varázslatot az igazival.
Amikor visszajöttem, nem számítottam a kis Loulou-ra
melletted az ajtó mögött. És semmi jót nem kínálhattam,
ezért megint hazudtam, mert féltem,
hogy nem vagyok elég. Mindig félek, hogy nem vagyok elég.
De az érzéseim, a mosolyok és a kitörő boldogság
őszinték voltak. Úgyhogy elmegyek. Megint.
Talán ez az én utam.
Mondj Louise-nak, amit akarsz.
Hogy börtönben vagyok, mert cukorkát loptam,
felgyújtottam az egész amazonasi őserdőt,
vagy hogy balesetem volt elektromos rollerrel.
A lényeg, hogy valami nevetségeset mondj. Jó?
De dicsőt! Gyakran hőst akarunk csinálni
azokból, akik eltűnnek. Én minden vagyok, csak az nem.
Vagy mondd meg az igazat! Állítólag néha az a legjobb.
Szeretlek benneteket! Scarifon
A rohadt életbe!
Mi az?
Salomé volt.
César állítólag megint eltűnt.
Megnézem, nincs-e Ammadnál, vagy holtan egy bokorban.
- Ne, Pierre! - Tíz perc az egész.
Nem érdekel. Egy másodperc is sok.
Nem az öcséddel kell foglalkoznod, hanem a fiaddal.
Foglalkozom vele.
Édesem!
- Nem szemrehányás volt. - De.
Nem. Tudom, hogy mindent megteszel, nem vagy könnyű helyzetben.
Csak az a baj, hogy egyvalamivel több van a fejedben.
César képes táplálkozni és mosakodni. Sasha nem.
- Hagyd, hadd oldja meg! Oké? - Igen.
Mi pedig hármasban elleszünk. Különben is mit tehetnél érte?
Nem oldhatsz meg mindent helyette.
Ne haragudj!
Mihez van kedved ma este? Hamburger, "Jöttünk, láttunk..."?
Hogy van a kiscica?
Jól vagy, kicsikém?
Gyere ide, picike!
Hát, igen, nem könnyű az élet. Jó nagy kínlódás.
Ez az! Jól van, kicsikém!
Jóllaktál?
Elnézést! Elnézést! Eladom a telefonomat.
Legyen szíves! Eladom a telefonomat.
- Eladom a mobilomat. 50 euró. - Köszönöm, nem.
Nem kéri? Elnézést.
Eladom a telefonomat.
- Szarban vagy? - Igen. Vonatjegyet kell vennem.
- Mit csinálsz a pénzzel? - Vonatjegyet veszek.
Nem igazán érdekel. Viszont a szemüveged tetszik.
- Nem, azt most vettem. - Ne csináld már!
- Jó pénzt adok érte. - Nem.
- Mennyit kérsz érte? Mondd meg! - Nem.
- Komolyan. - Nem, elég volt!
Paradisio...
Jó napot kívánok! Állítsa le a zenét, kérem!
Mutassa meg az engedélyét!
Nincs. Milyen engedély?
Arra, hogy az utcán játszhasson.
Nem tudtam, sajnálom.
Az van, hogy ellopták a tárcámat azon a teraszon.
Letettem az asztalra, a táskámban turkáltam,
és a fickó már el is ment. És ott volt a tárcám...
25 perc múlva megy a vonatom Brestbe,
benne volt a jegyem, úgyhogy sajnálom, de...
Nincs ehhez kedvem.
Hagyjatok békén!
- Tessék? - Hagyjatok békén! Nem értitek?
Kell egy húszas, hogy vonatjegyet vegyek, és az agyamra mentek.
Váltson hangnemet! És igazolja magát!
Büntessetek meg! Nem olyan bonyolult.
Ahhoz értetek. Megvan minden. Pauline Carton, Lemoine utca,
és szálljatok le rólam!
Jó. Vagy elpakol, vagy megyünk az őrsre.
Nem dílereket kéne kergetned?
Mi bajod? Na, elég!
Eressz el, hülye köcsög!
- Gyerünk! - A rohadt életbe!
Nyugodjon meg, semmi értelme idegeskedni.
Dehogy nincs!
- Nyugodjon meg! - Hozzátok a cuccomat!
- Vigyázzon a fejére! - Ez minden vagyonom.
Eltörte a karomat a barom. Ülj be a kocsidba!
Nem fogok megszökni.
Meg is vagyunk. Már csak egy aláírás a lap aljára.
Ennyi. Amikor elvettük a telefonját,
láttuk, hogy 15 nem fogadott hívása volt az asszonytól.
Felhívtuk, hogy értesítsük. Nem vagyunk szörnyetegek. Na, jó...
Köszönöm.
A holmija.
Ez az!
- Jól van! Mehet! - Köszönöm.
- Szép napot, uram! - Viszlát!
Nézd, ki van itt!
- Sajnálom. - Hallgass!
Majd utána beszélünk.
- Szállj be vele hátulra! - Hátulra?
- Igen, oda. - Hátra! Leghátulra!
Klassz!
Nézd!
Kicsit billegek.
Ez a három szál két napja még nem volt itt.
Amikor a kulcs miatt hazudtam.
Ez meg, amikor elfutottam. Ez a hosszú pedig
az őrizet. Mert az őrizet bizony gondot jelent.
Ezek pedig...
- Emlékszel? - Igen.
Jól figyelj, te hülye seggfej!
Leteszed a rohadt cuccaimat a rohadt ajtóm elé,
vagy beverem a szádat! Oké? Elég...
Látni se akarom többé a pofádat! Világos?
- Elnézést... - Várj! Igen?
Maga a legszebb nő, akit valaha is láttam.
Leszámítva azt az újszülött borjút az agrárkiállításon.
Nagyon megható volt! És jó nagy! Vagyis nagyon...
- Hogy hívják? - Salomé. És magát?
César.
- Úgy néztél rám... - Szerelmes pillantással.
- Tényleg nagyon sajnálom. - Fogd be, vagy beverem a szád!
Én beszélek!
Nekem is mondanom kell valamit.
Aznap azon a padon... Tudtam, hogy történt valami.
Úgy éreztem, először van az életem jó kerékvágásban.
És amikor eltűntél, úgy éreztem,
soha többé nem történik semmi.
Úgyhogy, amikor visszajöttél, arra gondoltam, mindenképpen
el kell érnem, hogy most maradj.
Sajnálom, César.
Én is hazudtam neked.
Nem a te lányod.
De...
De azért nagyon szeretem.
Ő is nagyon szeret téged.
Akkor mit csinálunk?
Kezdetnek eszünk egy fagyit?
Jó.
Megyünk, Loulou? Eszünk egy fagyit.
- Kérsz fagylaltot? - Igen!
Szerinted furcsábban nézünk ki, mint mások?
Mint a többi párizsi? Nem.
A méterenként tízezer galamb és patkány között
gyereket nevelni eleve furcsa.
- Szerinted nehéz lesz? - Biztosan.
Bár nem feltétlenül.
Nem, majd megoldjuk.
Adsz neki pénzt?
Add oda! Oda kell!
Bravó!
- Elmegyünk nyaralni Arles-ba? - Mi ez a becsípődés Arles-lal?
- Szeretem Arles-t. - "Szeretem Arles-t"?
Orrvérzésig Arles...
Minden vasárnap ehetünk csirkét a családoddal.
Nem! Azt biztos nem.
Tessék. Add a kezed!
Add a kezed!
Nem, fognom kell a kezedet, Louise.
Louise!
Hagyd! Nincsenek kocsik, le van zárva.
Maradj ott, ahol süt a nap.
Gyere! César felvesz. Úgy könnyebb.
- A vállamra? - Igen. Ez az!
- Elköltözhetnénk. - Nem. Utálok dobozolni.
Akkor tegyünk úgy, mintha költöznénk.
Imádom! Megnézünk lakásokat, mintha...
- Amik nem tetszenek. - Igen.
- Kritizáljuk. - Nem felel meg.
Nem. Én meg időpontot kérek a bankban,
mintha nagyon gazdag lennék.
Azt mondom, nagyon nagy lakást akarok.
Fagyira sincs pénzed, lefogadom.
Kár, mert volt egy nagyszabású tervem.
Egy cég, ami tenger gyümölcseit szállít házhoz.
Nagyon jó lett volna.
- Hülye vagy! - Álomszép életünk lehetett volna.
Szerinted a főcím végére érnek,
mielőtt befordulunk a sarkon?
Nem tudom. Azért elég hosszú.
Félő, hogy az emberek elmennek.
Menjünk gyorsabban. Sietni kell.
Különben hazamennek az emberek.
- És mi hová megyünk? - Haza.
- Igen. - Loulou! Hazamegyünk?
Magyar szöveg: Szabó Anita Iyuno