Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sranje.
Kaj delaš tukaj? - Kaj ti delaš tukaj?
To je moje stanovanje. - Težave sem imel.
Na Facebooku je pisalo, da si na dopustu. -Hišnik mi je dal ključe.
Tri leta te ni, potem pa se nenadoma pojaviš.
Ne skrbi, pospravil bom. Nisem vedel. - Umolkni. Ko Camille opazi nered...
Govoril bom z njo. -Pospravi ta nered! - Saj bom. Zakaj kričiš?
Čez pet minut pride. - Hudiča... Dobro jutro.
Prej bi rekel, da je adijo. - Pomiri se.
Prasec si. Počisti to. Hitreje. - Pospravljam.
Daj mi že to. Tam pospravi.
Samo malo je treba pospraviti. Zakaj se vznemirjaš?
Naslednji teden bi morala priti. - Prasec si, glej to.
Nisem vedel. - Ne moreš pomiti posode?
Nisem vedel. -Pusti to, nima smisla. - Nič nisem naredil. -Prasec si.
Živjo, Camille. -Živjo. - Najprej... Čestitam.
Ne skrbi, vse je pod nadzorom. Ti se osredotoči na otroka.
Najpomembnejša je pozitivna energija. V eni uri odidem.
Kaj delaš tukaj? Ne, ne mi povedat. Rezervirala bom hotel.
Hočem, da se stanovanje sveti, ti pa odideš.
Glede naju načrti ostajajo isti.
Jedla bova burgerje in gledala romantične komedije.
Uživajta na zabavi za otroka. - Adijo.
ROMANTIČEN
Kako je v službi? - V redu.
Pred mesecem dni sem zamenjal podjetje. Boljše je.
Odlično. Torej več ne delaš s kreteni v smokingih?
Ne, s tem sem nehal.
In? Kaj delaš zdaj? Arhitekt? -Torej... Ne, ne.
Ne bom razlagal podrobnosti.
Zdaj kretenom v smokingih težim, naj izpolnijo preglednice.
Prav imaš, to je boljše.
Važno, da ne zaslužiš s svojim hobijem, to ne bi bilo v redu.
Pa ti? Kako tvoja glasba?
Kako je s stadionsko turnejo? -Ne igram več. Ljudje še niso pripravljeni name.
Ja. Še imava čas.
Ne pogrešaš arhitekture? Dober si bil.
Ja, toda moj čas še ni prišel.
Antoine je kupil hišo. Seveda mi je dal načrte.
Nadzorujem dela. S tem se ukvarjam, kadarkoli imam čas.
Odlično. Imaš fotografije? - Ne, toda imam ključe.
Bi rad videl? - Ja, vsekakor.
Te to ne navdihuje? - Povedal sem ti, ni še pravi čas.
Otrok, služba...
Pojdiva. Ne morem več.
Ja. Lahko dobim račun. - Seveda.
Naj razdelim? -Ne, jaz plačam. - Izvolite.
Pa poglejmo. -Breskve s poprom, zelo okusno. -Hvala. -Tudi jaz sem opazil.
Cenim to. Zavrnjena je. - Res?
Potrebujete račun? -Ne, hvala. - Naj spet poskusim? -Ja, ja.
Mogoče sem vpisal napačen PIN.
Zavrnjena je. Zagotovo je zavrnjena. - Denar bom prinesel. -Ste nori?
Pozabi, bom jaz plačal. - Torej... -Res si obupen.
Nisem mogel vedeti, da imam prazen račun.
Vplačal si denar, ki si ga dobil na ulici, in bila je težava?
Ne boš me pretental. To je res neokusno.
Od kod ti ta zamisel? -Rekel si, da plačaš ti, na koncu pa plačam jaz.
Oprosti, to je res neokusno. - Ne... -Fanta, pomirita se.
V redu je, v redu je. In vi plačate, v redu.
Žepnino ti bom dal, če hočeš. - Jaz plačam pijačo, kaj pravita?
In pogledali bomo lepšo plat. - Hvala. -Izvolita.
Na zdravje, fanta. Naj vidim nasmeška.
Za bodočega očeta. Zdaj to morate izkoristiti.
Odlično bo. Enkratno bom to izpeljal. Vse izpeljem enkratno.
Čist bom ostal. -Kakorkoli že, težko si hujši od očeta.
Tukaj je radar.
Živjo. Opazil sem, da me ves čas gledaš.
Naj bom odkrit, odgovor je ne.
Poslušaj, ljubica. S tem telesom ne dobiš kralja, kot sem jaz. -Adijo.
Oprosti. To je moj brat. Kadar pije, je nemogoč.
Res je, toda ima denar. Po pijačo nama bo šel, medtem ko pleševa, prav?
Enkratno. - Pojdi nama po pijačo.
Poslušaj...
V posteljo grem.
Preden se Camille vrne, bi rad malo odspal, drugače...
Potem pa pojdiva.
Boš v redu? - Bom, ne skrbi.
Daj, pojdiva. -Hudiča...
Adijo, brat. - Lahko noč. -Pazi nase.
Dobro jutro, gospod. Prosim, poberite svoje stvari in odidite.
Za to potrebujete dovoljenje. - Oprostite, nisem vedel.
Prosim vaše dokumente.
Ne boste verjeli, toda denarnico so mi včeraj ukradli v baru.
Pravzaprav sem čakal, da odprejo, da vprašam, če jo je kdo vrnil.
Medtem ko čakam, sem začel igrati. Pospravil bom stvari in počakal.
V redu, kazen vam bomo poslali na domači naslov.
V redu. - Ime in naslov, prosim.
V redu... Romain Gary.
G. A. R. Y.
Emille Ajar 8.
18. okoliš, Pariz.
Kazen boste dobili v 72-ih urah.
Če ne najdete denarnice, se oglasite na policijski postaji.
Včasih se tam pojavijo. - Dobra zamisel, hvala.
Lep dan. - Tudi vam.
Hvala za prijaznost.
Nisi tukaj. To nisi ti. Ti si mrtev.
Ali si v zaporu ali na robu kakšne pečine.
Ali si skočil pod prekleti vlak, toda zagotovo nisi tukaj.
Počakaj, Salome... -Utihni, utihni. Zjebala te bom. -Počakaj, Salome...
Kje si bil? Si mislil, da me lahko zapustiš? Si res to mislil?
Pazi, kaj boš povedal. Tri leta in pol so minila.
Poglej to. Slišala sem lahko, kako sivijo.
Pojasnil bom. Ko se pomiriš.
Ne govori mi, naj se pomirim.
Ti... Niti besede. Utihni, ne spregovori besede.
Mislila sem, da si mrtev.
Načrtovala sva potovanje po Franciji in stanovanje s pogledom na Pariz.
Nikoli nisem zapustila Pariza.
Živim v stanovanju s pogledom na pasje iztrebke.
Zato dobro premisli, preden pojasniš, zakaj se počutim neumno.
V nevarnosti sem bil.
Nočem zahajati v podrobnosti, toda precej hudo je bilo.
Nisem ti mogel povedati, ker bi bila potem še ti v nevarnosti.
Torej si vohun. -Ne... - Nehaj se smejati. Ubila te bom.
Prestrašil sem se. Mislil sem, da ne morem, zato sem za nekaj dni odšel.
Mislil sem, da bo minilo, toda čez čas sem še vedno bil tam. In potem...
Gospod, je to vaše? -Ne...
Potem sem dobil ponudbo za delo v New Yorku.
In zdaj sem tukaj, pravkar sem prišel. Hotel sem te videti.
Torej, videl si me. Si srečen?
Lahko spijeva kavo? - Delo imam.
Čez vikend?
Spet sili... Delo imam. -Še vedno toliko delaš? -Ja.
Sem tudi mati triletni deklici, ki ne pozna svojega očeta.
In zaradi tega sem tako zasedena.
Počakaj, Salome. Salome, počakaj.
Počakaj!
Počakajta, fanta. Fanta... - Kaj misliš, da počneš?
To so moje stvari, niso smeti. - Našla sva jih, nisva jih ukradla.
Iz rok sem spustil, medtem ko sem govoril z bivšo.
Zakaj nisi nič rekel? - Ker nisem hotel delovati kot...
Poslušajta, delo imam. To je vse moje imetje. Vrnita mi.
Na istem smo. - Edino da to ni vajino.
Res? Dokaži. -Prosim, ne grozi mi z mojim loparjem.
Spusti ga. - Ja, spusti ga.
Dogovorimo se. - Rad imam dogovore.
Vzel bom polnilec, potrebujem ga. -V redu.
Vzel bom klaviaturo, vidva nista dogovorjena za nastop? Ostalo obdržita.
V redu, toda tvoj suknjič bi rad. Deluje mehak.
Ni čudno, saj je mešanica bombaža in svile. Ne peri ga v stroju.
Res je mehek. - Ne pretiravaj. Eno jakno imaš dovolj.
V zadovoljstvo mi je bilo poslovati z vama. -Hvala, adijo.
Kreten mi je dal jakno.
Ne skrbi za jakno, samo na mrzlo pereva.
Tako tudi delujeta in se občutita.
Oprosti, Salome. Pogovoriva se. - Spet ti.
Počakaj. Ne moreš tega reči in samo oditi.
Ti si prvi odšel. Izgini mi izpred oči.
Rad bi jo spoznal. Kako ji je ime? - Izgini.
Na pomoč! -Prenehaj. - V redu je. -Ni v redu.
Model me zasleduje. Vsako jutro me zasleduje.
To je neumnost. -Na pomoč! - Pojdi stran.
Poznam jo. -Ne, izgini. - Laže. -Izgini od tod.
Ste v redu? - V redu sem, hvala.
"Z nama je konec. - Moja ljubezen..."
"Dober si bil, toda mejo si prestopil."
"Katera je tvoja težava? Pojdi in ujemi Regino."
"Skušaj jo spametovati. Daj mi ključe svojega avta."
"Z duhovnikom Painom moram govoriti. - Tarain. Me slišiš? Tarain."
"S 'ain' kot v 'train'. V redu kot v 'nain'. Ne kot 'pain'. -Kakorkoli že."
"Komaj čakam, da vidim, kako se boš izkopal iz tega."
Daj še enkrat to.
"Tarain. Slišiš? Tarain. S 'ain' kot v 'train'. Kot 'pain'. Ne kot 'pain'.
Je to tvoj oče? -Ja.
Kaj dogaja? -Že dolgo se nisva videla. - Ja...
Kako si? -V redu sem. - Si prepričan?
Si videl to? Ocean na Montmartru.
Ni več razloga, da bi odšel. - Mislim, da bom šel.
Ne bi šel na pijačo? - Ne.
Si prepričan? -Ja. - Potem se vidiva. -Ja.
Živjo. Veste, kje je to? Le Grand Hotel De Clermont?
Ja. Tukaj je. Tukaj.
Kako vama je ime? Elliot in Eliza.
Me hecaš?
Na rezervaciji je pisalo, da gre za šarmanten hotel v središču Montmartra.
Soba številka pet. Prvo nadstropje. Za vrati. Prvo nadstropje.
Kaj piješ? Si gluh? Kaj pijemo?
Oprosti, malo sem zmeden.
Pravkar sem izvedel, da sem oče. -Čestitam.
To je razlog za slavje. -Je. - Jaz častim. Kaj boš?
Calvados.
To je tvoj prvi? -Čez dan ne pijem.
Otrok. -A, ja. Prvi je. - Srečni časi.
Fantek ali punčka? - Punčka.
Tri leta ima.
Samo trenutek. Ja?
Pravkar sem opazil zgrešene klice. Kaj se je zgodilo?
Te lahko vidim? Pogovoriti se moram.
Ne. Zdaj mi povej. -Te lahko osebno vidim. Lahko nocoj prespim?
Samo eno noč. -Res? Po samo 24-ih urah?
Pravkar sem videl Salome, ki si želi, da bi bil mrtev.
Neki brezdomci so ukradli moje stvari. - Prosim? Nič ne razumem.
"Ni pomembno. Nekaj mi je povedala. Morava govoriti."
Pierre, kaj delaš? - Prihajam, ljubica.
Pijan si. Do sem duham calvados. Zberi se.
Ammand časti zaradi tega, kar ti bom povedal, če prideš.
Ne, Camille lahko vsak trenutek rodi. To ni smešno.
Tudi jaz sem bodoči oče. - Na živce mi greš.
Prihajam, ljubica.
Si v redu? - Bil sem že bolje.
Kaj je? -Kot običajno, denar, prenočišče...
Nič novega, toda na slabše se je obrnilo.
Pravkar sem zvedel, da imam hči,
toda njena mama me sovraži in me noče videti.
Je to vse? -Neki modeli so ukradli vse moje stvari.
Počakaj. -V redu je, toda hujše postaja.
Borim se. -Še ti bom dal.
Sobo imam, ki je ne morem oddati. Prenavlja se.
Tja boš odšel in se zbral. Prepričan sem, da boš za hči uredil stvari.
Zakaj te mama sovraži? - Ker sem čez noč izginil.
Pametna poteza. -Ja.
Dokazati moraš, da si pametnejši, da bi te vzela nazaj. -Kako to misliš?
Nekaj velikega moraš narediti.
Na dan, ko sem spoznal Francoise, je bila zaročena z vojakom.
Zaradi mene ga je pustila. - Kako ti je to uspelo?
Tedne sem varčeval.
Potem sem najel avto in jo odpeljal v Deauville.
Z njo to ne bo vžgalo. - Hči dela v Moulin Rougeu.
Občasno dobi vstopnice. - Ne, ne...
Hvala, Didier. - Daj.
Odpelji jo na pico. Mi bomo pazili na otroka. -Hvala, v redu sem.
Ali veliko darilo. Na primer parfum.
Za 20 dolarjev ti lahko kupim chanel. - Res si prijazen. Razmislil bom.
Nekako bom to rešil. - Umrl boš zaradi cenenega chanela.
Didier, imaš še vedno tovornjak? - Ja.
Premakni ta prekleti tovornjak. - Ne morem jih za večno blokirati.
Si si zapisala številko? -"Pokliči me."
Dobro jutro.
"Šifra: 21b78. Pridi nocoj spoznat otroka. Ne preveč pozno."
"P.S. Kreten."
Prosim vas, nehajte igrati. Ne morete igrati brez dovoljenja.
V redu, pospravil bom. Nisem vedel, oprostite.
Dokumente, prosim.
Ne boste verjeli, toda včeraj so mi v tistem baru ukradli denarnico.
Čakal sem, da odprejo, če so slučajno kaj našli.
Kazen vam bomo poslali na domač naslov. -Odlično.
Torej... Ivo Livi. L.I.V.I.
Ulica Yvesa Montanda 8., 18. okoliš.
Izvolite. -Hvala. - Kazen bo prispela v 72-ih urah.
V redu. - Glede denarnice...
Če je ne najdete v baru, pridite na policijsko postajo.
Dobra zamisel. Hvala. Hvala za prijaznost.
Lep dan. - Hvala, srečno.
Adijo, hvala.
Iz vinograda v Juri je. Okoli dva hektarja imajo.
Res je odlično. - Vzel ga bom. -V redu.
Videli boste, to vino...
Svilenkasto je, eterično...
Cvetno... Videli boste.
75 evrov, prosim.
Res mora biti enkratno.
Živjo. - Družbo si pripeljal.
Louise? Pridi pozdravit.
To je Cesar. -Živjo. - Mamin stari prijatelj.
Kaj dogaja? Louise, kajne?
Lepo ime.
Je to zame ali greš zvečer ven?
Zate je. - Zakaj si prinesel vino?
Za večerjo. - Kakšno večerjo?
Vstopi.
Lepo, da si prepleskala. Lepo deluje.
To stanovanje je enkratno. Srčkano je. Hočem reči...
Spremeni, kar hočeš...
Res lepo stanovanje.
Kako veliko je? - Takoj se ustavi.
V redu.
Vidim, da gdč. Louise riše lepe stvari.
Novega prijatelja sem ti prinesel.
Ime mu je Teddy. Živjo.
Ti ni všeč?
Pojdiva si umit zobe. Reci Cesarju lahko noč.
Lahko noč. - Pa pa.
Umijva zobke.
"Pokliči me čez 10 minut in reci, da Camille rojeva."
"Vsi ljudje v vasi so bili tako brezbrižni,
da si nihče ni mogel predstavljati, kako živčni so, ko pade noč."
"Mami! To je neprijetno, mami."
Ta moški je kot jaz. Zveni kot jaz.
Hočeš, da je Cesar pošast? Vse o pošastih ve.
Kaj naj delam? -"Cela vas se je bala, da se bo Scarifon,
ki je jedel otroke, nekega dne pojavil.
Vsi so zanikali, da se pripravlja skrivna operacija.
Štiri županove hčere se bodo zoperstavile noči,
da bi našle Scarifona in vas osvobodile njegovega zastraševanja.
In one štiri so..."
Nič ne sprašuje? - Premlada je.
Čez leto ali dve bo začela. - In kaj ji boš povedala?
Resnico. - Da nisi vedela, kje je njen oče?
Ne.
Povedala ji bom, da sem ga nekega večera povabila, mu prerezala goltanec
in telo razsekala v kadi. Ostati mora skrivnost, da ne bo šla mama v zapor.
Nimaš kadi. - Nisi je opazil. Zdaj jo imam.
Še vedno igraš?
Ne, nehal sem.
Se ne bi moral dobiti z založniki? - Torej, nisem...
Te nisem nikoli poslal. - Kaj potem delaš?
V New Yorku sem nekaj zaslužil.
V redu je bilo. Toda v nekem trenutku sem se hotel vrniti, ker...
Ker sem pogrešal Pariz. - Ne delaš?
Delam. V baru delam.
Kot natakar. - Ne, kot vodja.
Posel sem prevzel. Naravna vina.
Glej, to je vse naše. To je...
Samo z malimi vinogradi delamo.
Ta je iz Alzasa. Samo pol hektara ima, toda vino je...
zelo sladko, zelo zelenjavno, ambiciozno...
Potrebujete natakarico?
Nočeš več voziti vlakov? - Za prijateljico sprašujem.
Brez dela v restavraciji je ostala. Odlična je.
Ja. Tam sem vsak dan in trenutno zaposlujemo.
Poveži me z njo. -Jutri jo bom videla, lahko prideva mimo.
Na žalost jutri ne bom tam. - Nisi vsak dan tam?
Skoraj vsak dan. Obveznosti imam... - Nočeš ji pomagati. -Hočem.
Samo domisliti se moram... - Na happy hour bova prišli.
Mi boš dal naslov? - Vse ti bom poslal v sporočilu.
Kako mu je ime? -Še vedno ima isto ime.
Komaj smo zaključili z deli in hočemo se domisliti...
Lepega in melodičnega imena.
Lepo te je videti. Čeprav te sovražim.
Tudi jaz. - Tudi ti mene sovražiš?
Se ne boš oglasil? - Kasneje bom poklical nazaj.
Spet zvoni. -To je moj brat. Najbrž bi rad šel na pijačo.
Moral bi se oglasiti. Mogoče ima kakšno težavo.
Ne bi rekel. Prosim?
Prosim. "Si v redu?" - Niti ne, Camille rojeva.
Odlično. Kako gre? -Obupno. Panika me daje. Ne vem, kaj naj delam.
Prosim, pridi. - Ne skrbi, vse bo v redu.
Ne, nisem v redu. Umreti hočem, ne pusti me samega.
Prepričan sem, da boš v redu. - Nočem, da me Camille vidi takega.
Umij se in pojdi k njej. Če se ne boš počutil bolje, bom prišel.
Pokliči me. Zdaj ne morem govoriti. - V redu, poklical te bom.
Je v redu? -Rad pretirava. Kasneje ga bom poklical.
Slišiš samega sebe? Brat bo dobil otroka, moraš iti.
Končala bova, kar počneva in če ne bo bolje, bo poklical.
Jutri se bova videla. Pojdi. Potrebuje te.
Žal mi je. -Ne skrbi, hitro se navadiš zapuščanja.
Prosim? -Zakaj si tako vztrajen? Tri ure po sporočilu si me poklical.
Rekel sem ti, da bo v redu, ti pa zganjaš paniko.
Camille rojeva. - Res? Oprosti. Prihajam.
Kaj delaš zunaj? -Napodila me je. Slabe vibracije sem oddajal.
Pomiri se, napad panike imaš. - Vsak napor me izčrpa.
Dobro vdihni, v redu boš. - Imaš nove čevlje?
Kasneje ti bom povedal. Daj, ne moreš je pustiti same.
Pozabi. Ubila me bo. Ti moraš iti. -Neumnost.
Ja, ti moraš iti. Rekel ji boš, da mislim nanjo.
Ne bom gledal tvoje žene, ki rojeva tvojega otroka.
Celo življenje si pod stresom in še vedno si brezbrižen.
Ti si pravi za to. Prosim te, vstopi. V zameno storim karkoli. -Ne.
Potrkaj, poglej noter in izgovori pomirljive besede kot vedno,
"Pierre se je vznemiril, toda ljubi te in v mislih je s tabo."
Cesar, stori to zame. - Ne, ne.
Daj. -Ne. - Daj. -V redu.
Hvala.
Kaj ti počneš tukaj? - Prihajam v miru.
In od Pierra imam sporočilo...
V redu, Camille, v redu. Prihaja. Potipaj.
Povej mu, naj gre k vragu. Kje je Pierre?
Klical me je, vznemirjen je. Kmalu se bo vrnil, ob tebi je.
V redu boš. -Še en popadek.
Kvalitetne vdihe hočem. - Samo dihaj. -Začni na "om."
V redu, lase vidim. - To govoriš že dve uri.
Si prepričana, da so lasje? - Vem, da je težko.
Ne morem. Odpeljite me v bolnico. Hočem, da se to neha.
Odlično ti gre. -Veliko las vidim. - Pridi, poglej. Hočem, da preveriš.
Nočem. -Resno mislim. Povej mi, če so moje dlake ali otrokove.
Brez gledanja bom slikal, ti pa sama preveri. -Daj.
Glavo vidim.
Pustil vaju bom, da si odpočijeta.
Adijo, brat, jutri te pokličem.
Čestitam. -Hvala ti.
Ni za kaj.
Smem... -Seveda.
"Trenutno nisem dosegljiv, pustite sporočilo."
Oče, jaz sem. Upam, da si v redu.
Kličem, da ti povem, da je Camille nocoj rodila.
Pierru bi moral poslati sporočilo. Mislim, da bi mu bilo všeč.
Upam, da si v redu. Adijo.
Pozdravljeni, policisti.
Živjo, brat, kako si?
V redu. Veseli me, da sem bil del tega.
Včeraj si rekel, da bi nekaj storil zame.
Si, rekel si. Rad bi, da pokličeš Axelle.
Mislim, da si v kuhinji vse osvojil.
Zdaj pa se skoncentriraj, hitra bom.
Tiste, ki pridejo na kozarček, daj sedeti za šank s krožnikom klobase.
Tiste, ki bi radi celo steklenico hočem za mizami.
In k meni jih pošlji. Razumeš? -Ja.
Če nisi prepričan za vino, vprašaj mene.
Poznaš vina, kajne? - Ja, seveda. -Odlično.
Ne dotikaj se salamoreznice. Nimamo časa hoditi v bolnišnico. Gneča je.
Mislim, da si pripravljen. Sedaj pa na delo. -V redu, pojdimo.
Dober večer. -Jaz bom. Kako ste? Bi šli na teraso?
Za začetek belo vino? Cesar, dva kozarca chablisa.
To je dobri stari chablis.
Prihajata dva kozarca chablisa.
In krožnik klobasic. - Dober večer. -Dober večer.
Mizo za dva in... -Živjo.
Nisva rezervirali. -Ni težave, dobili bosta mizo.
Moja prijateljica, Dias. -Živjo. -Dias, me veseli.
Zunaj vaju bom posedel. - Tukaj? -Ja. -Odlično.
Sta se namestili? - Enkratno je.
To je na moj račun. - Hvala.
Se opravičujem.
Ni tukaj lepo? V celoti smo prenovili.
Velika razlika. Prej je tu bila luknja, polna pijancev, ki pijejo calvados.
Se spoznaš na vina? - Daleč od strokovnjaka sem.
Toda to je precej zračno.
Takoj bom zamenjal. -Ne, všeč mi je. Na Juro spominja. -Točno tako.
Tam tudi smo. -Pravi... - Poznavalec.
Poznavalec. Odlično. Pravzaprav bi tvoje znanje tukaj koristilo.
Z Axelle je bilo na začetku težko. Ni imela izkušenj pri postrežbi hrane.
Na tržnicah in v ribarnicah je začela.
Zelo prijetna je. -Vam je udobno? Se družiš z gosti? -Dober dan.
Dober dan. Me veseli. - O tebi smo govorili. -O čem?
Same dobre stvari. -Odlično. Dekleti, sta lačni?
On bi moral delati, namesto posedati, gotovo sta lačni, kajne?
Ribiči me kličejo. Jedilnik.
Prinesi narezke. Ne dotikaj se stroja za rezanje, nimamo časa za bolnišnico.
Na zdravje.
Kako gre? Se zabavata? -Odlično. Rada gledam, ko ti nekdo ukazuje.
Mi je že všeč. -Povedal sem ji, da malo pretirava.
Ni vedno tako z zaposlenimi. Bi sladico?
Dva kozarca penine bova spili in dve čokoladni kremi.
Dva kozarca penine in dve čokoladni kremi, prosim.
Čokolada je... - Si znorel?
Prosim, spremeni ton. Tukaj ne prodajamo rib.
Odloži nož in se pogovoriva v shrambi. -Ja, dajva se.
Tako, konec je z njim.
Si ponorel? Kaj delaš? - Oprosti.
Zaradi česa? Lokal je poln, si ponorel?
Lagal sem ti. Sanja se mi ne o strežbi hrane in vinih. To me ne zanima.
Kaj potem delaš tukaj? - Salome je ljubezen mojega življenja.
Komaj sva spet vzpostavila stik. Hotel sem dobro izpasti.
Rekel sem ji, da imam bar. Mislil sem, da bom bolje izpadel,
če ji rečem, da imam bar.
Pred tremi leti sem vse zafrknil.
Med razgovorom mi je povedala, da sem oče njene hčere.
Zato sem hotel narediti dober vtis. Rekel sem ji, da imam delo.
Seveda, hotela je videti.
Nisem mogel povedati resnice. Mislil sem, da se lahko česa domislim.
In to je to. Hotel sem uspeti. Nisem uspel. Vse ji bom povedal.
Ne, ne povej. Pridi sem, neumnež.
Kakšna drama... V redu. Poslušaj. Ne povej ji ničesar, prav?
Ti si Hugh Grant. -Občasno. - In vrnili bomo Julio Roberts.
Od zdaj si ti šef. -Ne zmorem. - Seveda zmoreš.
Račun, prosim. - Na moj račun gre.
To je tako lepo. Hvala. - Ni za kaj.
Še pijača pred odhodom. - Iti moram, izčrpana sem.
Daj mi številko. Axelle ti bo dala priložnost. -Kako to misliš?
Zaposlili bomo Dias. Čez vikend bo delala.
V redu. Odlično.
Res hvala. - V zadovoljstvo mi je bilo.
Boš ostala? - Ja, toda samo za eno pijačo.
Pazi nase. - Lahko noč, ljubica.
Še enkrat hvala. Lepo je bilo. - Zelo si prijazna.
Udobno se namesti, dokler ne končam. - Daj, ne sramuj se.
Ja, ne skrbi.
Prosim, popij nekaj z nama. - Ne morem, šef.
Ne pijem med izmeno. - Slišim, da si prej delala na tržnici.
Sem.
To ni slamica.
Pri porodu svakinje sem bil, ob bazenu za porod, za katerega še nisem slišal.
To pesem obožujem.
Pridi na plesišče. - Ne, gledal te bom.
Boli. Zelo boli.
Mislim, da je skoraj zlomljeno. - Konec tvojega življenja je. Zagotovo.
Notranje krvavitve imam.
Ne razumem, zakaj si se tepel s tako velikim modelom?
Zakaj si plesala z modelom, ki izgleda kot Sean Paul?
V redu si. V redu si. - Res boli.
To mesto je tako nesmiselno. O Parizu sem brala, preden sem prišla.
Hotela sem videti Eifflov stolp in Baziliko Srca Jezusovega.
Toda moje najljubše mesto je točno tukaj.
Barbès Rochechouart.
Pogrešal sem te.
Tudi jaz sem te pogrešala.
Zakaj si to naredila? Kaj je bilo?
- Jaz...
Zelo sem te pogrešala, toda res bi te rada prizadela.
Žal mi je. -Kakšen smisel ima to? Zakaj sva tukaj, Cesar?
Kako to misliš? -Zakaj to delam? Zakaj si se vrnil?
Ker sem se slabo počutil. Odkar sem odšel.
Ne morem spremeniti tega, kar sem uničil, toda...
Toda vsako sekundo želim preživeti s tabo. Vsako sekundo.
Pojdiva na pijačo k meni ali k tebi in vse mi boš povedal. -Ne moreva.
Ne reci mi, da z nekom živiš. - Z nikomer ne živim.
Pri prijatelju na kavču spim, ker imam težave.
Nisi rekel, da si kupil stanovanje?
Sem, toda ni še zgrajeno, povsod je hrup in nered.
Tam je nek tip... Pridi. - Se ga bojiš?
Ja, velik in nevaren je.
Smešno je. Slučajno sva se srečala...
Istega večera, ko je izgubil ključe.
Nikoli si nisva bila blizu kot sorodnika.
Nikoli, toda... Kot družina drug drugemu pomagava.
To je normalno. -V redu, gospodična. Lahko zdaj grem? Utrujena sem.
Oprosti. Pojdi.
Pazi nase. Jutri te pokličem. - Dobro, v redu.
Misliš, da mi je verjela?
Čevlji. -Mislim, da je dremala, tako dolgo si pojasnjevala.
Noro je, kako sredi ulice. - Nehaj... -Izgubiš ključe.
Moj sorodnik je. Neverjetno.
Slabo lažeš. - Ne moremo vsi lagati dobro kot ti.
Loulou?
Spi.
O, moj Bog.
Dobro jutro, mala. Kako si?
Zamujam. Hudiča. Urediti se moram, lahko prideta dol?
Ja, ja. -Bi rada zajtrk?
V hladilniku je mleko, tudi kakav.
Tretji predal levo. - V redu. Kaj hočeš?
Toast z maslom. -Toast z maslom. Bi za zajtrk naredila vročo čokolado?
Male, srednje ali velike kocke?
Male trikotnike. - O, moj Bog.
Z marmelado ali... Malo marmelade? - Veliko marmelade.
Z veliko borovničeve marmelade. - Imaš še otrok?
Kot bi to delal celo življenje. - Ja, veliko jih imam.
V Mehiki, Moskvi, New Yorku...
Z vsemi mojimi otroki lahko imamo božično zabavo.
Kaj delaš nocoj? Prost sem.
Lahko jo poberem in se dobiva pri tebi?
Lahko nama pokažeš svojo palačo.
Odlično. -Okoli 18:30?
Pohiteti moram. Zamujam. -Pohiti. Ni čudno, da vlaki zamujajo.
Reci ji, naj pohiti.
Jedel si, zamenjal sem plenico, kaj naj še naredim?
Sranje. Iz službe kličejo. -Ne oglasi se. Na porodniški si in vikend je.
Ja, saj res. Pomeni, da je pomembno.
Ne, pozabi. Ne, ne bom tega naredil.
Ne bom ti dal ključev.
Nočem tvojih čevljev. Ne zanima me. Si znorel?
Ljubica, v službo moram. - Povej jim, da ne moreš, ne greš.
Potrebujejo me. -Ne morejo te prisiliti, dokler si na dopustu.
Potrebujejo me. Velik posel bomo izgubili. Največ 30 minut.
Se vidiva.
To je noro.
Ko izve, da si brezdomec, te bo pretepla.
Vse se je poklopilo. Rešitev bom našel.
Tukaj so. -Ne poškoduj Antoinove hiše. Zelo draga je.
800 tisoč za podstrešje. Ničesar ne razbij.
S Salome se bom sprehodil in ti vrnil ključe.
Čuden si. Je vse v redu? - Ne, ni.
Ne vem, zakaj, toda sin me sovraži. Komaj čaka, da me zadavi. Psihopat je.
Nehaj. -To vidim, nekoristen sem. Ne potrebuje me. Nekoristnega se počutim.
Skupaj sta, jaz pa sem tu kot kreten. To je pekel.
Iti moram, Camille že tako misli, da nič ne naredim, kot bi bilo treba.
Na vaši desni Place des Abbesses in znamenit lokalni glasbenik.
Pri tebi je lepše.
Lahko organiziramo kakšno družinsko zadevo?
Ubijemo žene in otroke, jih skrijemo pod teraso in izginemo?
Ne, večerja. Nekaj družinskega.
Z očetom sem govoril. Po rojstvu me je poklical. Lepo je bilo.
On te je poklical? Lepo. - V redu, grem. -Bomo videli.
Hvala ti. - Ni za kaj.
To bo moja pisarna.
Pisarna v oblakih s stekleno streho in vsem.
Odlično bo. Tukaj pa velika knjižna polica.
Knjižna polica. -Pustim ti, da raziščeš mojo spalnico.
Čudovito. -Enkratna bo. - Louise in meni bo tukaj lepo.
Pa ti? Kje boš ti?
Torej... Tukaj.
Mislila sem, da več ne igraš. - Ja, prenehal sem.
To sem prinesel za brata. Rad bi se ukvarjal z glasbo.
Igral bi rad inštrumente na strune, kar je težko,
zato sem mu rekel, naj začne s klaviaturo in mu bom posodil svojo.
Ker več ne igram. -Še vedno slabo lažeš.
Ne lažem. -Ne lažeš? -Ne.
Toda vemo, da mi stvari prikrivaš. - Prej sem jih, zdaj jih več ne.
Govoriš resnico in samo resnico. - Samo resnico. -Seveda.
Mislim, da je lepo, da ne obupaš nad svojimi sanjami.
Toliko ljudi obupa.
Lahko slišimo nove pesmi? - Nimam novih pesmi.
Ker sem prenehal igrati, toda imam stare pesmi.
Lahko slišimo stare? Loulou jih še ni in prepričana sem, da ji bodo všeč.
Lou... Lou. -O, Bog. - Serijskega morilca imava.
Pusti to, zelo nevarno je.
Zapustiti vaju moram. Uslužbenka ni prišla in jo moram zamenjati.
In ona je utrujena. Se vidiva kasneje? -Ja.
Tudi midve odhajava.
Ne vem, kako naj se izmotam iz tega.
Nečesa se boš domislil. Vedno se česa domisliš.
Ker rad bežim. Bežim od sranja, toda njo ljubim.
Z malo in njo sem dober. Še nikoli se nisem tako dobro počutil.
Vsaka družina ima zgodbo o dedku, vojnem heroju.
Toda dobro je povedati resnico. -Če ji povem resnico, jo bom za vedno izgubil.
Nehaj stokati. Tukaj. Vzemi avto in jo odpelji v Deauville.
Dovolj je Deauvillea. - Odhod iz mesta ti bo dobro del.
Hvala, stari.
Obupno je. Pravkar je zaspal.
Bi kozarček? -Ne sme zavohati alkohola. Krega me.
Ne vem, zeleni čaj?
Vidva sta se spremenila. -Žal mi je, odhajam. Preveč se potiš.
Se vidimo. -Adijo, Cesar.
Čevlji? - Ni treba.
Mami? -Ja?
Poljubček. -Prihajam.
Cesar, poljubček.
Kul izgledaš. Pojdiva k varuški.
O, ne. Počakaj. Tako je bolje.
Razpri roke in se zavrti.
Si si poškodovala koleno?
Gremo spat ali ne?
Vstani. - Koliko je ura? -10:30.
Vzemi svoje in Louisettine stvari, na pot vaju peljem. -Kam?
To je presenečenje.
Za kako dolgo? - Ne dolgo.
Jutri delam, ne morem kar oditi. - Lahko, to je presenečenje. Daj.
Vstani.
Naj ti skuham čaj? -Ja. - Mi zaupaš? -Ne.
Pojdimo, dami. Sta pripravljeni? -Čigav je ta avto?
Ukradel sem ga. -Ja.
Prijateljev je. Pojdimo.
Kje smo? - Hotela si potovati po Franciji.
Lahko gremo do amfiteatra v Arlesu. - Arlesu? To je daleč.
Toda tukaj je. -Daleč smo. V Lascauxu si lahko odpočijemo.
Chambrod je takoj zraven. - Kaj je to? -Chambrod.
Pravim ti, da je v redu. Prosim?
Brat, grozno je. Camille in Sasha me sovražita. Ne morem več.
Druge ljudi moram videti. Je lahko v nedeljo zabava za tvoj rojstni dan?
Sovražim družinske večerje. Kadar smo složni, se samo napijemo.
Jemo, pijemo, pojemo vse najboljše. V redu bo. Prosim te.
Salome bom vprašal, toda dvomim. Vprašam in ti sporočim.
"Bova poklicala očeta?"
Če nam bo zmanjkalo tem, lahko govori o depresiji in vsi se lahko ubijemo.
Pierre. - Iti moram, Hitler me kliče.
Prihajam.
Moj brat. Rad bi, da se v nedeljo vsi dobimo za moj rojstni dan.
Toda v troje ni najboljša zamisel. - Ne, to je dobra zamisel.
Kosilo doma. -Ne bova zapletala. Lahko samo kava po kosilu.
Ni zapleteno. Nekaj enostavnega bova pripravila.
V redu, v redu. - Nisi navdušen?
Ne maram rojstnega dne praznovati z družino in...
Super bo. Toda previdno, da ne bo kdo bleknil o...
Povedala ji bova, ko bo čas za to.
Pojdimo, Loulou. -Pojdimo.
V nedeljo smo povabljeni na kosilo pri Salome.
Gremo? - Lahko.
Pravzaprav je ogromna. Nisem vedela.
V živo je še večja.
Imamo še čas za Arles? - Arles? -Tukaj.
Arles. -Mi smo tukaj.
Mi smo tukaj. Gremo mimo Arlesa in se oglasimo v Savoie.
In potem gremo. -Mak joče. - Bomo videli vas?
V galop.
Mamo bova dohitela.
Nisem vprašala, toda jedo vsi vse?
Cesar? -Ja, ja.
Si v redu? - Sem, zakaj?
Ne vem, zamišljeno deluješ.
Hočem samo, da bo vse v redu. Moja družina je... Čudna.
Midve sva tvoja družina, oni so naši gosti, prav?
Pojdimo. -Pospravimo malo. Razmetano je. -Vidim.
Živjo. -Vse najboljše. - Hvala.
Dober dan, Camille. - Jaz sem Salome.
Se spomniš Pierra? - Ja, veliko časa je minilo.
Tukaj je lepo. -Hvala. Oče. Nisem te videl.
Kam si se skril? -Nisem se skril, o čem govoriš?
Skril si se na hodniku. - Nisem, zdaj sem prišel.
Kako so vsi? -V redu. - Pozdravljen.
Pozdravljeni. Vstopite.
Torej zjutraj spi, ponoči pa ne? - Ves čas spi.
Sasha je zelo zrasel. - Ne, to je Louise. Ona je...
To je moja hči. Tri leta je stara.
Oče, to je Salome.
Salome, to je moj oče, Pascal. In Louise, Salomina hči.
Koliko je ura? Točno ena. Lahko vzamem vaš plašč? -Ne, ne.
Rada imam granatno jabolko, toda težko ga je očistiti. -Spi, toda ni jedla.
Za torto se bo zbudila. - Ne morem se ustaviti.
Si v redu, oče? -Ja, v redu sem. - Te zebe? Potrebuješ odejo? -Ne.
Cesar. Povej mi. Se zdaj smejim ali ne?
Torej, ne, ne ravno. - Kaj pa zdaj? -Ja.
Kaj pa zdaj? - Ni ravno nasmeh.
Glej to. -To je noro. To je privlačnost. -Čarovnik je.
Pierre? Se smejim ali ne? - Ne. -Na nobeni strani?
Ne. Na nobeni strani.
Si v redu? -Ja. -Kaj je bilo? - Pascal, odsotno deluješ.
Bolj kot običajno. - Ja. -Kaj se je zgodilo?
Ne. Poseg sem imel. In bojim se, da ni uspel.
Operacijo? -Ne, malo injekcijo. Hotel sem...
Izbrisati gube. - Prosim?
Prosim? Botox si si privoščil? - Ja.
Ne ravno. Hilauronska kislina. Čisto naravno.
Resno? Toda zakaj? - Zakaj si to storil?
Alexandra me je pustila in... Težko mi je.
Oče. -Pascal. - Zakaj?
Ne vem, zakaj. Rekla mi je, da...
Rekla mi je, da se ne vidi z mano. Ne razumem.
Zakaj? - Ker ima 36 let, oče.
Res?
Ko ti ženska, ki je od tebe mlajša 30 let, reče,
da se več ne vidi s tabo, najprej pomisliš na botox?
To je grobo. Če bo nadaljeval, ga bom udaril. Reci mu, naj neha.
Pierre, dovolj je. - Fanta, nehajta. Groba sta.
Razhodi so grozni. - Ja, grozno je.
Revež Pascal. - Obupan sem.
Minilo bo. Čez pet, šest mesecev bo minilo.
Bodo minila tudi usta Nicole Kidman? -Dovolj, nehaj.
Dedek spi. -Ja. -Poglej.
Vse najboljše za te,
vse najboljše za te.
Vse najboljše, dragi Cesar,
vse najboljše za te.
Skupaj upihnimo svečke.
Na tri. Ena, dve, tri.
Zdaj bom odprl darila. Poglejmo. Ta je od mojega brata.
Tokrat sem presegel samega sebe.
Enkratne so. -Čudovite. - To je od naju z Louise.
Hvala. Je ček?
Če želiš. Najprej, hvala vam, Pascal,
ker ste ga naredili.
Že dolgo nisem bila tako srečna.
In zato se vam zahvaljujem. - Ni za kaj.
Z Louise misliva, da ne bi smel opustiti glasbe.
Zato sva naredili kopijo tvojega albuma in ga poslali... Na koliko, Loulou?
18. -18-im založnikom. Dva te želita spoznati.
Bravo, to je odlično. - Kul.
Torej. Sestanek pri Asuna Music v četrtek ob dveh.
Si srečen? -Torej, jaz... -Ja.
Ne vem, kaj naj rečem. Ganjen sem. Hvala.
15 let ti že govorim, da to pošlji.
Ni da nisi imel časa za priprave.
Nazdravimo. Za Loulou. Odlično. Hvala tebi.
Lepo je bilo, kajne? Dobro je šlo. - Ja, super je bilo.
Si v redu? -Sem.
Deluješ, kot da si z očetom pojedel LSD.
Ne, v redu sem.
Mislim, da sem samo malo utrujen.
Nekaj sem pozabil narediti. Axelle moram dati ključe bara.
Ona nima ključev? -Rezervne smo imeli, toda izgubila jih je.
Hiter bom. Se vidiva.
Cesar?
Prosim?
V redu.
Hvala ti za vse. Je Francoise bolje?
Poljubi jo zame. Prišla bom na obisk, obljubim.
V redu. Se vidiva kmalu. Adijo.
Kakšen kreten.
Oprosti, oprosti. - Kje si bil?
V baru. Gneča je bila, pa sem pomagal in potem smo malo pili.
Toda klicala sem te. - Prosim?
Vem, nisem te hotel motiti, spala si in nekdo mi je ukradel telefon...
V bar sem klicala, toda nisi bil tam.
Zakaj si klicala v bar? - Nisi se oglašal.
S kom si govorila? - Natakarica mi je rekla, da te ni.
Si potem klicala policijo? - Zelo smešno.
Kaj je? -Nič? -Ti si ta, ki je vsa... -Ne razumem.
Tudi jaz ne, ne želim... Salome, resno...
Nočem zdaj govoriti o tem. To bova počela?
Prepirala se bova kot neumen normalen par? -Normalen par?
Ti si? -Si ti? Si ti normalen v tej hiši?
Ti se obnašaš normalno in kličeš okoli. - To je zaradi založnikov, kajne?
Ne pojdi, ni važno. -Ne govori mi, kaj lahko in česa ne smem.
Se bojiš? -Ne. -Neuspeha se bojiš. - Ne, ti se bojiš.
Česa? -Tvojega daru, ki ni dar, ampak pričakovanja. -Pričakovanja?
Seveda? -Kaj lahko pričakujem od tebe? - Da bom dovolj dober.
To je vse, kar želiš. -Lepo. - Nocoj spiš tu. Smrdiš po alkoholu.
"Zgodba se ponavlja.
Spet tišina in nerazumevanje s tvoje strani
in bojazen ter prazne obljube z moje strani.
Sranje.
Pomisel, da to bereš, dokler ti lasje ne posivijo
in oči izgubijo barvo, me sili na jok.
Hočem jokati, medtem ko to berem in mislim, kako sem to lahko napisal.
Zelo mi je žal. Salome.
Ne zaslužim si ljubezni, ki sta mi jo dali z Louise, ker sem lažnivec.
Nimam doma, niti denarja. Nimam službe, niti bara.
Nič svojega nimam, toda to si že vedela.
Tri leta sem na Costa Bravi prodajal Mojito,
na Portugalskem čistil zunanja stranišča
in druge tako čudovite stvari.
Verjel sem, da sem svoboden in kar je pomembnejše...
Pomembnejše od sanjskega življenja z žensko mojih sanj.
Ko sem se vrnil, nisem pričakoval, da boš z Loulou.
Ničesar ti nisem mogel ponuditi, zato sem spet lagal.
Bal sem se, da nisem dovolj.
Vedno se bojim, da nisem dovolj.
Čeprav so občutki, nasmehi in trenutki sreče
bili iskreni. Zato odhajam. Spet.
Mogoče je to moja pot.
Povej Louise, če hočeš. Da sem v zaporu, ker sem ukradel bonbon.
Da sem zažgal amazonski pragozd.
Ali da sem se ponesrečil na poganjalcu. Vsaj nekaj smešnega, če lahko?
Nič pogumnega in junaškega.
Pogosto izginule spremenimo v junake.
Vse sem, samo junak ne.
Ali pa ji povej resnico. Včasih resnica bolje zveni.
Obe ljubim. Scarifon."
Sranje. -Kaj je?
Salome je. Kaže, da je Cesar spet izginil.
Pogledat grem, če je pri Armandu ali pa je mrtev v grmovju. -Ne, Prierre.
Samo 10 minut. - Tudi 10 sekund je preveč.
Nehaj skrbeti za brata in začni skrbeti za sina.
Skrbi me zanj.
Ljubezen? -To ni kritika. - Je.
Vem, da se trudiš in da ti ni lahko.
Še eno skrb imaš.
Cesar se lahko sam kopa in hrani. Sasha se ne more.
Pusti ga, da sam dojame. V redu? -V redu.
Lahko smo sami, samo mi trije. Kaj pa pravzaprav lahko storiš?
Ne moreš namesto njega skrbeti zanj.
Kaj bi rad nocoj? Burger in film?
Kako je on, mali muc?
Vem, življenje ni lahko.
Prava zmeda je.
Tukaj ga imaš, ljubezen.
Oprostite. Mobitel prodajam.
Prosim vas. Za 50 evrov prodajam mobitel. -Ne, hvala.
Oprostite, telefon prodajam.
Potrebuješ pomoč? - Ja, karto moram kupiti.
Kaj boš z denarjem? -Povedal sem ti. Kupil bom karto. -V redu.
Ne zanima me, toda tvoja očala me... - Ne, komaj sem jih kupil.
Daj, model. -Ne. - Dobro ponudbo ti bom dal.
V redu. -Koliko? -Ne...
Dober dan, gospod. Gospod. Dober dan.
Prenehajte igrati. Vaše dovoljenje, prosim.
Nimam dovoljenja. -Za igranje na ulici potrebujete dovoljenje.
Nisem vedel. Nekdo mi je na terasi ukradel denarnico.
Na mizo sem jo odložil, pa jo je nekdo vzel in odšel.
Čez 25 minut imam vlak za Brest, karto pa sem imel v denarnici.
Oprostite. Ne bom več o tem. Na miru me pustite.
Prosim? -Na miru me pustite. Ne razumete francosko?
Potrebujem 20 evrov, da kupim karto.
Pazite na svoj ton. Dokumente prosim.
Napišite mi kazen, lahko je. Veste, kaj morate.
Pospravite in pojdite z nami. - Danes ne boste lovili preprodajalcev?
Pojdimo, pojdimo.
Pomirite se. Nima smisla, da se vznemirjate. -Seveda ima.
Vzemite moje stvari. To je vse moje imetje.
Vstopite v avto, ne bom pobegnil.
V redu. Vaš podpis na dnu strani, prosim.
Izvolite. Na vašem telefonu smo opazili 15 zgrešenih klicev vašega dekleta.
Poklicali smo jo in jo obvestili. Nismo pošasti.
Hvala. -V redu. - Vaše stvari.
Tako. Odlično, pojdiva. - Hvala.
Srečno, gospod. - Na svidenje.
Glej, kdo je tu. -Žal mi je.
Utihni. Kasneje bova govorila.
Usedi se zadaj z njo.
Sem. -Ja, tam. - Zadaj je tam.
Ti trije so novi.
Ta je od laganja za ključe. Ta je zaradi odhoda.
Ta je od pripora. Pripor je neumen.
In ti...
Se spomniš? -Ja.
Pozorno poslušaj, gnida umazana,
pazljivo pusti stvari pred mojimi vrati ali pa te pretepem.
V redu? Nikoli več te nočem videti, ti je to jasno?
Oprostite? -Počakaj, ja?
V svojem življenju nisem videl ničesar lepšega.
Odkar je krava na živinskem sejmu dobila mladiča.
Zelo ganljivo je bilo. Veliko je bilo... Hočem povedati...
Kako vam je ime? - Salome. Pa vam?
Cesar. -Gledal si me kot... - Pogled ljubezni.
Zelo mi je žal. - Utihni, ali pa te razbijem.
Zdaj jaz govorim.
Tistega dne na klopci...
Vedela sem, da se nekaj dogaja.
Prvič sem čutila, da se mi začenja življenje.
Ko si odšel...
Sem se počutila, kot da se ne bo nič več zgodilo.
Ko si se vrnil...
Rekla sem si, da se moram potruditi, da tokrat za vedno ostaneš.
Žal mi je, Cesar.
Tudi jaz sem ti lagala.
Ni tvoja hči.
Toda zelo mi je všeč.
Tudi ti si ji zelo všeč.
In kaj zdaj?
Za začetek, pojdimo na sladoled.
Ja.
Loulou, pojdimo. Pojdimo na sladoled.
Bi rada sladoled?
Misliš, da delujem bolj čudno kot drugi? -Kot drugi Parižani? Ne.
Vzgajanje otrok med podganami je vsekakor čudno.
Misliš, da bo težko? - Verjetno.
Toda morda ne bo. - Ne, se bova že česa domislila.
Bi rada dala denar?
Izvoli, pojdi.
Bravo.
Pojdimo na potovanje v Arles. - Arles?
Kaj je s tabo in Arlesom? -Arles mi je bil vedno všeč. -Dovolj Arlesa.
In jesti vsako nedeljo piščanca z družino. -Nikakor ne.
Primi me za roko. Louise.
V redu je, ni avtov.
Ostani na sončni strani ulice.
Pridi, te bo Cesar nosil. Lažje bo. - Na mojih ramenih. -Ja.
Lahko se preselimo. - Ne, sovražim pakiranje.
Lahko se pretvarjamo, da se selimo. -Ja.
Lahko obiskujeva stanovanja in se pretvarjava. -Tista, ki nama niso všeč.
In jih kritizirava. - Ne dovolj dobra.
Z bankirjem se bom dogovoril in se pretvarjal, da sem bogat.
In veliko stanovanje hočem. -Še za sladoled nimaš.
Škoda, imam zamisel za velik projekt.
Hotel sem se lotiti dostave morskih sadežov.
Zelo uspešno bi bilo. - Neverjeten si.
Živeli bi lahko sanjsko življenje.
Misliš, da lahko končajo odjavno špico, preden zavijemo? -Nisem prepričan.
Precej dolga je. - Ljudje bodo odšli.
Pospešimo torej. Moramo zadržati tempo.
Ali pa bodo ljudje odšli. - Pojdimo domov.
Domov hočeš? -Ja. - Loulou, bi šla domov?